SBORNÍK 66 SVOČ 2016
zenému výše a z učení, které hlásá část nám blízké zahraniční doktríny, lze dospět k závěru, že hradit by se měla škoda v rozsahu vynaložených nákladů a hypotetického zisku z ušlé příležitosti, až na výjimky by však poškozený neměl být postaven do lepší situace, než do které by se v případě dokončení kontraktace dostal. Byl-li toto úmysl zákonodárce, dal tím českým soudům jasně najevo, kam by se měla jejich rozhodovací činnost po rekodifikaci ubírat. Napříště by náhrada neměla být omezena toliko na kompenzaci vynaloženým nákladů, a to dokonce jen těch neobvyk- lých, měla by však zahrnovat veškeré náklady učiněné po vytvoření důvodného očeká- vání a při existenci kauzálního nexu i ušlý zisk z jiného obchodu. V každém případě se domnívám, že je třeba trvat na určité inherentní hranici, ať už jí bude výše pozitivní ško- dy, jakou používá rakouské právo a ke které pravděpodobně směřuje ratio legis nešťastně formulovaného § 1729 odst. 2 OZ, kritérium příčinné souvislosti, které Nejvyšší soud s oblibou používá, či konečně spoluúčast poškozeného ve smyslu § 2918 OZ.
215
Made with FlippingBook