![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0139.jpg)
Om Jonas Hallgrim sson findes der vist ingen let tilgængelige
O plysninger paa D ansk . M en i S tudenterforeningen i R eyk jav ik
ho ld t Forfatteren J. O lafsson en M indetale den 11. M arts 1900,
og det væsentlige Indho ld af denne Tale kan gengives saaledes.
Talen indledes med Skildringen af en frisk Foraarsdag, hvo r alt
spirer, Duggen ligger perlende, alt er saa yndigt. En saadan V aar-
dag oplever ikke blot det enkelte M enneske, men ogsaa et helt
Folk. Jonas Hallgrim sson er et saadant V aarb rud fo r det islandske
Folk. H an blev fød t den 16. November 1807. D a han kom til U n i
versitetet, mødte han Mændene, der var paavirket af Begiven
hederne omkring den franske Julirevolution m ed dens B rus af
Frihedsbegejstring. H an paavirkes stæ rk t af Rom antikken, der
by d e r D igterne at søge tilbage til O ld tid og M iddelalder. Som
ly risk D ig ter er han F ader til hele den nyere D ig tn ing i Island.
D e t er ikke saa meget ved sindrigt Indho ld som ved en ren og
skøn Form han v irker som D igtningens Fornyer, og det er derfor
han ikke rig tig t vurderes efter Fortjeneste og væ rdsæ ttes af Ud-,
lændinge, man skal være Islæ nder og helst en god Islæ nder fo r
ret at vurdere ham. H an hører desuden til de D igtere, der ikke
lader sig oversætte uden at noget af Skønheden gaar tab t, heri
m inder han om Edgar Poe, der ogsaa kan sige de enkleste T in g
paa den skønneste M aade i den mest fu ldend te Form. Jonas H a ll
grimsson er den første islandske D igter, der er sig K ravet om
Sprogets Form og M u sik bevidst, og i sin store Kæ rlighed til
Modersmaalet, sin brændende Kærlighed til Æ tten , det vil sige
den islandske, er han det store Forbillede.
N r. 24.
I Pakhuset, der er Ejendommens Baghus, er der i
M u ren lige for Porten indsat en lille, firkan tet S tenplade m ed en
In d sk rift og A arstallet 1683. D et er ganske sikkert en meget beske
den G ravsten, der ved et T ilfæ lde er havnet her, og som saa har
faaet den mærkelige Funktion at skulle pyn te paa et Pakhus.
1 3 6