![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0284.jpg)
273
Efter en kort Sejlads ankom vi til Kristians-
sand, hvor jeg benyttede det korte Ophold til en
Tur hen paa Kirkegaarden, der til liden Ære for
Byen var i en uhyggelig forsømt Tilstand. Graven
over vore ved Helgoland faldne Søfolk dannede en
hæderlig Undtagelse og stod med sin Granitobelisk
og 12 smykkede Grave som en Oase i Ørkenen. Jeg
fornyede Kransen paa Graven, som var bleven pry
det med 2 senere opstillede Mindesmærker, det ene
fra Korvetten
Heimdals
Besætning, det andet fra
„Danske Brødre“, som overvintrede i Kristiania 1881.
Klokken var 2, da vi lettede og stod ud efter.
Klokken 5 passerede vi Kap Lindesnæs, Klokken 7
Lister Fyr og næste Morgen havde vi Skotland i
Sigte; den paafølgende Dag, den 27de Juni, fik vi et
vældigt Tordenvejr; Skraldene lød som Kanonsalver.
Det va'r ledsaget af en stærk Plaskregn og meget
tæt Taage. Regnbygen havde sat Søen i Bevægelse,
den tog mere og mere til og endte med en lille
Storm. Skibets Slingren og Rullen blev stærkere og
stærkere, saa at „Slingre-Ribberne“ maatte sættes,
paa Spisebordet, et Apparat, som forhindrer Alt, hvad
der staar paa Bordet fra at ryge paa Gulvet eller i
Skødet paa En. Vore Damer holdt sig usynlige, og
Søsygen var paa sit Højeste. Temperaturen sank ned
til 8° R. En vældig Hval morede sig med at løbe
paa Siden af os og sende Vandstraaler til Vejrs.
Jeg gik tidlig til Køjs; jeg laa som i en Rulle,
der kørte frem og tilbage, og samtidig ramlede Alt,
hvad der var i Lukafet lystigt om paa Gulvet; det
Otto Zinck: Erindringer
18