![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0468.jpg)
472
At en dygtig Parykmagersvend var meget efterspurgt, tyder Bestemmelsen
i § 18 paa: »Dersom nogen Mester en anden Mesters Svend eller i Lære
staaende Dreng til sig lokker eller afspenstig gør, skal han betale til den som
Svenden eller Drengen mister, saa meget som den saaledes Antagne et halvt Aar
kand fortiene«.
I § 21 staar der: »løvrigt enten Peruqvemagerne selv skaffer Haarene eller
k ø b en /o \h h vn s
DTIMEAd :iAFR
1
SØR
ogphkykm hger
m m i M M x S
1
OPTAGELSESBREV
H n iøm s-felle ru e^ o r^ ciu -p a aM ijefe
r e g r i e - a f 5 e å - w ® e b c r r f r a # r a r a t n B f «
gæriugfropfagei’SoranTeoienvafwpeii
i Q y n e S a t u e f r i & ø r p g p a r y i m Q g e r i f l u g
Ofler-WrørOTOog-ba#af-2>esantDræl’
i i g B i c ^ O s f / f e r M g e i a f o p ^ w i p i i ' K ' e -
ijaugef-
c^-uorfSugtirSreingaixg
Køben fiaurjitea:
Laugets Optagelsesbrev.
den Kiøbende, maa ingen Slags Uld deriblandt meleres, under 6 Rigsdalers
Straf for hver Peruqve, Halvparten til Lauget og Halvparten til Angiveren.
Med Parykkerne forsvandt Parykmagerlauget og Revolutionen i Slutningen
af det 18. Aarhundrede bragte Menneskenes naturlige Haar til Æ re og Vær
dighed igen, og det blev nu Barbererne og Haarskærerne, der kom paa den
grønne Gren. Men Parykmageren eller Coiffeuren, saadan lod Parykmageren
sig hellere kalde, fik sit naturlige Virkefelt blandt Kvinderne, de kunstfærdige
Kvindefrisurer, at hjælpe Folk til at bære løst Haar saa naturtro som mulig,
det blev hans Virkefelt, saa vidt forskelligt fra Barberernes, at Haandværket
hyppigt gik over til at blive et Kvindeerhverv, ja i Slutningen af forrige Aar
hundrede kunde de mandlige Damefrisører i København tælles, det blev ikke
et tocifret Tal. Damefrisørindernes Tal derimod var legio. Var en Dame lidt