![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0196.jpg)
192
om hvilket jeg en Formiddag i Maj 1924 ved et af »Grøften«s
efeuskærmede Smaaborde digtede følgende Linier:
TIVOLI.
Aah, jeg favner dig, Tivoli, fuldt i mit Blik;
du G lædernes Park m idt i Staden.
Du ejer vor By’s
mest dragende Lys;
du fylder m it Ø re med Livets Musik.
Alting ejer du:
Farver, Fest og Glæde.
I en straalende V erden jeg vandrer omkring,
jeg gaar under G lædens Portaler.
B landt mørknende T r æ ’r,
i skiftende Skær,
en T ro ld d om straks drager ojnkring mig en Ring
af en Regnbues
Farver, Fest og Glæde.
I et Fyrværkeri, der til Stjernerne naar,
fra Ildregnen Gnisterne daler.
Hver lysende Streg
en lokkende Vej
vil tegne for alle, der higende gaar
mod et Sted, der har
Farvei*, Fest og Glæde.
I en Duftrus af Blomster betaget jeg gaar
og ser paa de funklende Kupler.
De slukkes engang — —
/
og V in t’ren er lang;
dog efter en Vinter, jeg ved, kommer Vaar,
og saa aabnes for
Farver, Fest og Glæde.