![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0059.jpg)
BYG G E SKA ND A LEN
Som tidligere nævnt, begyndte der at komme Fart i Bygge
riet i Slutningen af Tresserne.
Det hade sin naturlige Aarsag i den store Bolignød, der ef-
terhaanden var opstaaet i den gamle By indenfor Voldene. Her
var Boligforholdene saa elendige, at Folk sov i Hundehuse og
indrettede Boliger ovenpaa Retirader. Grunden til denne Over
befolkning maatte for en stor Del søges i, at København helt
til 1857 hade været en lukket By. Demarkationslinien*) var nok
i 1852 trukket tilbage til Søerne. Men saalænge Byens Porte
kun var aabne for fri Passage om Dagen, fik det ingen praktisk
Betydning. Først da disse to Hindringer var blevet fjernede, blev
Byggefriheden paa »Broerne« udnyttet og det med en Brutali
tet og en Kynisme, der er en beklagelig Skamplet paa Hoved
stadens Byggehistorie.
Folk fra den indeklemte Bys Baggaarde udvandrede til Bro
erne i Hobetal. Nørre og Østerbro hade i Aarene 1855—60 en
Befolkningstilvækst paa omtrent 7,000. Det gav Penge til Grund-
og Byggespekulanter. Fra det Øjeblik en Ejendom var projek
teret, betød det simpelthen formindsket Profit for Bygherren, at
Huset ikke stod færdigt samtidig med at det første Spadestik til
Grunden blev taget. Folk holdt praktisk talt paa Gaden med
deres Flyttelæs og ventede paa at flytte ind. Der blev ikke taget
hverken æstetiske eller hygiejniske Hensyn. Sten blev klasket
paa Sten i den tilladte Højde, og Folk flyttede ind før Døre og
*) Demarkationslinien gik i en Linie udenom København langs Falkoneralle og Jagtvejen. Inden
for denne Linie maatte der kun bygges af Bindingsværk og i en Etage. En Bestemmelse, der
dog eftefbäanden var blevet dispenseret fra.
Kapitel 8.