![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0019.jpg)
3 0 0 Aars Jubilæet
15
Oldermand Wildt bød Velkommen og gav en Oversigt over Fagets
og Laugets Udvikling gennem de 300 Aar.
Derpaa afsang man første Del af den af Axel Juel forfattede
Kantate:
Nu stod Slotsforvalter Bering Liisberg paa Talerstolen og holdt
følgende Tale:
Ved en Skæbnens besynderlige Gunst har det hæderværdige og berømmelige Mu
rer- og Stenhuggerlaug i København faaet en sjælden og værdifuld Jubilæumsgave.
Fire gamle Laugsprotokoller, som intet Menneske i vore Dage har vidst af at sige, er
pludselig kommet for Dagens Lys.
Dette Fund er saa meget mere værdifuldt, som det er de for Laugets Historie vig
tigste Dokumenter, nemlig de allerældste, der begynder med Murerlaugets Oprettelse
i Dag for
300
Aar siden. At afdøde Professor Nyrop uden dem har kunnet skrive
Laugets Historie, er i Virkeligheden ikke lidt af et Kunststykke. Men det er en Selv
følge, at han for det
17
. Aarhundredes Vedkommende bevæger sig i Formodninger og
Antagelser, hvor vi nu — ved Hjælp af disse gamle ærværdige Dokumenter — er i
Stand til at gaa frem med fast Grund under Fødderne.
Den fornemste af disse
4
Protokoller er den, der paa sit første Blad, efter de snørk
lede Bogstaver I. I. N., d. v. s. i Jesu Navn, har følgende Paategning:
Et Ly for Sol,
et Lee for Regn,
et Veern mod en Uvejrsdag
har leert os fjeernt i Urtids Egn
at bygge det første Tag.
—
Da lød saa mild en Stemme:
»Et Sted, hvor Du har h j e m m e !
et Sted, hvor Du og Dine
er skærmet bag Trygheds Hegn«.
Fra Jættestuens
skumle Hjem
til Borgen med Taarn mod Sky,
fra Hulen, hugt i Klippens Gem,
til straalende Nutidsby
—
fra lave Husmandsstuer
til stolte Kirkebuer
vi ser vor egen Saga,
der stiger imod os frem.
Mod vilde Dyr,
mod Vold og Meen,
mod Rædsler i mørk Natur,
har Snilde stablet Sten paa Sten
og formet den første Mur;
thi det at bo og bygge
var først at blive trygge
og siden hen at smykke
med Fletværk af smidig Gren.
Den Pillebro
i stridig Elv,
der trodsede tusind Aar,
den Søjlehal med spinkelt Hvælv,
der endnu fra Oldtid staar,
skal os bestandig lære
vort Maal, vor Pligt, vor Ære:
at bygge op for Slægten
et Værn omkring Lauget selv.