![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0087.jpg)
Vælgermøde. Jeg kunde ikke undgaa at lægge Mærke til, at Pinstrup
stod med en trykt Strimmel Papir foran sig og læste op af. Jeg
vidste godt, at Pinstrup ikke holdt af at tale uden Manuskript, men
jeg forstod ikke rigtig, at hans Tale allerede forelaa trykt. Det var
altsaa den Tale, han havde holdt Aftenen før, at Aalborg Amtstidende
bragte den samme Dag, som vi holdt vort første Vælgermøde.
Vælgermøderne gik sin Gang, og paa hvert eneste Møde var vi
selvfølgelig inde paa Stridsspørgsmaalet om de fremskudte, for
beredte Stillinger udenom Københavns gamle Befæstning. Hvor-
meget Vælgerne i al Almindelighed forstod deraf, ved jeg ikke, men
jeg havde forøvrigt den Tilfredsstillelse i Begyndelsen af Verdens
krigen 1914— 18 at faa Besøg af N. M. Jensen, Øster Hassing, i
min Bopæl i København, hvor vi naturligvis ogsaa i Samtalens Løb
kom ind paa d'e gamle Dage, da vi var Modstandere ved Valget i
Nørresundbykredsen i Maj 1909, og hvor han sagde: »Ja, jeg ind
rømmer, at I havde Ret, der holdt paa Anlægget af de fremskudte
Forter, for det er jo lige akkurat dem, der nu bygges paa af den
radikale Forsvarsminister«. Naar jeg ved Valget den 25. Maj 1909
sejrede over P. P. Pinstrup, var det maaske lige saa meget Tiltroen
til, at jeg havde Ret i mine Betragtninger og min Begrundelse af
Nødvendigheden af Anlægget af de saa meget omdisputerede frem
skudte Stillinger, som Bedømmelsen af de rent saglige Argumenter.
Antagelig var det ligesaadan i mange andre Kredse i Landet. Det
var den personlige Tillid til den paagældende Kandidat, navnlig
hvis han var gammelt Medlem af Folketinget, der var afgørende
med Hensyn til Vælgernes Stemmeafgivning. Men Venstrereform-
partiet tabte ved dette Valg. Og dette var maaske i nogen Grad en
Følge af den Tillid, man nærede til I. C. Christensen fremfor til
Forsvarsminister Neergaard. Trods hans store og anerkendte Dyg
tighed og Indsigt i de rent saglige og navnlig financielle Forhold
var han ikke saa populær som I. C. Christensen, navnlig blandt Bøn
derne. Man ansaa ham mere for Videnskabsmand og Akademiker
end som Folkefører, Hvormeget det betød, naar det sagdes, at man
ikke vilde finde sig i, at det blev Neergaard, der fik Æren for
Gennemførelsen af vort Forsvar, ved jeg ikke. Nogen Rolle har det
maaske ogsaa spillet for mange Vælgere, navnlig i Jylland, at man
fandt Lejligheden gunstig til at give I. C. Christensen Oprejsning
Da Rigsdagen samledes til en overordentlig Samling den 9. Juni
for det Nederlag, han ubestridelig havde lidt i Albertisagen.
i
84