![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0082.jpg)
79
fik jeg en Dag Besøg af Borgmester J. Jensen, København. Han
sagde til mig, at han havde set, at der var Tale om en Port ind i
Kongens Have lige for Enden af Dronningens Tværgade. Han vilde
gøre mig opmærksom paa, at dette Spørgsmaal burde overvejes
grundigt. Han tilføjede, at der i Dronningens Tværgade ikke langt
fra Kongens Have var et Slags Hjem for »Vagabonder«, som Regel
arbejdsløse Eksistenser, der levede af at tigge og som kunde sove
dér om Natten og faa Morgendrik for faa Penge. »Hvis der bliver en
Gennemgang ind i Kongens Have lige for Dronningens Tværgade,
kan vi risikere, at mange af dem gaar ind i Haven, og, naar det er
nogenlunde godt Vejr, anbringer sig paa Bænkene til Gêne for
ordentlige Folk.« Gennemgangen kom dog senere, men ikke i min
Tid som Minister.
løvrigt var Spørgsmaalet om Forsvarets Ordning det, der optog
Sindene stærkest. Alberti-Katastrofen, hvorom der siden skal for
tælles, medførte Ministeriet I. C. Christensens Afgang faa Dage
efter, at Alberti havde meldt sig til Politiet den 8. September 1908.
Finansminister Neergaard blev af Kongen opfordret til at danne
Ministerium, og da han kom tilbage fra Kongen, bad han Land
brugsminister Anders Nielsen og mig om en Samtale, idet han
sagde, at han haabede, at vi fortsat vilde blive i Ministeriet. Vi
drøftede lidt om, hvem der yderligere skulde med. Vi var jo klar
over, at hverken I. C. Christensen eller Indenrigsminister Sigurd
Berg kunde beholde deres Ministerier. At Neergaard ønskede Klaus
Berntsen som Indenrigsminister vakte ikke hos Anders Nielsen eller
mig nogen Forbavselse eller Indsigelse. Klaus Berntsen var jo gam
mel Kommunalmand, havde været Sogneraadsformand og Amts-
raadsmedlem paa Fyn, saa der var ingen Tvivl om, at han kunde
bestride Hvervet som Indenrigsminister. Neergaard havde ret natur
ligt tænkt sig, at han beholdt Finansministeriet, og spurgte mig, om
jeg ikke kunde tænke mig at overtage Forsvarsministeriet. Som
tidligere Medlem af Militærudvalget, og i de senere Aar af min
Finanslovsordførertid, hvor jeg — efter at Zahle var bleven For
mand for det radikale Parti — ogsaa var Ordfører for de mili
tære Budgetter, havde jeg nogen Betingelser for at kunne over
tage Forsvarsministeriet og sagde efter nogen Betænkningstid
ja til Neergaards Anmodning. Han gik paany til Kongen for at
meddele, hvem han havde tænkt paa som Ministre i det Ministerium,
ban var opfordret til at danne. Han fortalte mig bagefter, da hans