![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0104.jpg)
V E S T I N D I E T O G T
I O I
I sine Breve gav Zahrtmann sin Hustru en Dagbog over Køben
havns L iv, særligt over den Del af det, hvorom hun higede efter at
vide alt, smaat og mindre smaat. Herunder blev han, som naturligt
var, selv dreven ind i at sysselsætte sin Tanke med sligt, mere end
godt var, selv om han ikke tabte sit skarpe Blik for dette Livs tomme
Lader og sit sarkastiske Omdømme af dets Mangler. Ved Siden
heraf skildrede Brevene hans flittige Arbejdsliv, som tegnet i sin Hel
hed her i foregaaende Afsnit Søkortarkivet. Da dog Brevenes spredte
Meddelelser fra hans jevne daglige Dont ikke turde regne paa at
vinde Nutidslæsere, maatte de her forbigaas. Selv af disse saaledes
ensidigt givne Brevuddrag turde man føle et Tryk af den Fare, Z.
løb, hvis han ikke snarligt kunde ombytte København, der femten
Aar tidligere havde staaet for den unge Sølieutenant som et „Rak
kerhul“ , med at faa et Skibsdæk under Foden, frisk Saltvandsbrise
i Lungerne.
V E S T I N D I E T O G T
i.
Zahrtmann var inde i sit fyrretyvende Aar, inden det høje Ad
miralitet, hvis Gunst han havde gjort sig næsten Flid med at for
skerse, gav ham Skib at føre. Det satte ham 2. April 1833 til Skibs
chef paa den nybyggede Brig Allart under dens første Togt. Den
stod forbi Kronborg 2. Maj, Øen Whigt 9. Maj, Portugals Kyst 22.
Maj, laa til Ankers paa Madeira Rhed fra 28. til 3 1. Maj, og kom
22. Juni til St. Croix. Zahrtmann var glad i sit Skib, der viste sig at
være en hurtig Sejler, og hvor som helst han kunde finde Lejlighed
dertil, lod han det løbe om Kap med fremmede Skibe; altid forstod
han at sejle Britten og Franskmanden agterud. Ikke des mindre fik
hans Næstkommanderende C. van Dockum det Indtryk: Som Sø
mand stod Z. ikke højt, uagtet Marinen betragtede ham som en af
dens dygtigste, praktiske Officierer. Her stod den unge Skole imod
den gamle; van Dockum kom frisk fra en femaarig Uddannelse i
fransk Tjeneste, i hvilken han 1827 havde deltaget i Søslaget ved
Navarino, og saa følgeligt ned paa den gamle danske Skole; hans
raske Dom skulde Z. ogsaa senere gjøre til Skamme.
Med Skibets Officerer kom Zahrtmann til at staa paa en ypperlig
Fod, ikke mindst med van Dockum, der senere vidnede, at Z. her
om Bord vandt en Godhed for ham, hvilken aldrig under de forskel
ligste Forhold nogensinde i Livet svigtede („Min Samtid , Rigsark.).
Fra Atlanterhavet skrev Z. 16. Juni til sin Hustru: Jeg kan endnu
ikkun kalde min Besætning daarlig organiseret, da den har gjort
langsommere Fremskridt i saa Henseende end mine yngre Officerer,
dem jeg vistnok vil blive ret tilfreds med. Hvad der i de daglige
Samtaler meest frapperer mig, er tydeligen hos de yngre Folk at
spore Tids Aanden. Du veed, at jeg er meest vant til at omgaaes
med Folk ældre end mig selv, og som Følge deraf at være een af de