![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0196.jpg)
A D M I R A L E N
193
Han sattes 18. Marts 1853 til Formand i den Kommission, pom
skulde ordne Observatoriets Forhold og den danske Gradmaalings
Fuldførelse. Han fik denne sidste lagt i C. C. G. Andræs Haand og
vidste, at han herved gav den en rigt begavet, videnskabeligt stærkt
rustet’ Direktør. Han, som da ikke ødede mange Ord paa den op-
voxende Ungdom, havde 1834 undslaaet sig fra at tilkaldes som
Censor ved Andræs Examen paa den militære Højskole og derved
ydet denne unge Mands overlegne mathematiske Indsigt og Snille
det smukkeste Vidnesbyrd. Saa var Andræ mere karrig paa Ros. I
sin udførlige Fremlægning af den danske Gradmaalings rige ^ s u l-
tater nævnte han intet Steds Zahrtmanns Arbejde, og om Schu
machers Virksomhed gik hans korte Dom ene derhen, at Brugbar
heden af Forgængerens Iagttagelser indskrænkedes gjennem hans
Mangel af den følgende Tids teknisk fuldkomne Maale-Instrumen-
ter, — en lidt kortsynet Dom, som en bedre rustet Eftertid altid
v il’kunne fælde, ogsaa over en Andræ.
Lykkeligst følte Zahrtmann sig i sit Hjem. I Ministertiden, da
mange Hensyn bandt hans Tunge, var det ham en Trang frit og
aabent at udtale sig om alt for sin indsigtsfulde og kloge Hustru
og en Glæde at lytte til hendes forstandige Raad. Da han skulde
knvtte et Valgsprog til sit Vaabenskjold, et Fyrtaarn med Spejlblus,
søgte han ikke Professor C. Molbech; han hentede det sikkert hos
hende, som udtrykte sig lettest paa Tysk, og det kom til at lyde.
Løg t med KløRt. I sin uopklarede Dunkelhed turde det maaske sige
saadant noget som: Spred forstandig Oplysning. L ivligt °P taget
fulgte han sine tre Døttres Fremvæxt 1 Dyd og Kundskaber under
Moderens Ledebaand. Forældrene saa de to ældste godt gifte
1847
o r
1 8
So, hvortil Bedstefader Donner mødte frem med sin rige Bru
deskænk ; selv fejrede de
2.
Sept.
1852
deres Sølvbryllup, lykkelige
1 deres nærmeste Kærestes Kres paa Holsteinborg Paaskeugen 1853
tilbragte de ogsaa der hos deres Svigersøn.
A f
Zahrtmanns sidste
Levedag i
Hjfmmet,
15. April 1853, gav hans Hustru en udførlig
Sk lD aen let Forkølelse holdt Zahrtmann fra sin vante Tur før Fro
kost, forlod han først Hjemmet for at følge en gammel Baadsmand
som 18 12 havde været med paa Naiaden, til Graven. Det vare
længe inden Følget var samlet i Sørgehuset, og her samt
paa
Vejen
tfl Graven underholdt han sig livligt med Pastor Mynster fortalte
ham om Naiaden og om Baadsmanden hvis ene Ben var \ ^
’
02 som laa paa Lazarettet, men ved Meldingen om, at Skibet
brændte, havde haft K ra ft til at krybe op paa Dækket og kaste sig
i Vandet og da var blevet reddet af Lutken og ham. E fter Begra
velsen talte han trøstende Ord til Enken og kørte hjem, stadig <
Samtale med Præsten. Han følte, at det havde været en meget ko d
Tu r; han klædte sig om og gik sin sædvanlige Tjenestevandring ud
paa N v Holm, hvor han med Raskhed og Livlighed expederede R
feraten Som altid kom han hjem K l.
4
V.
«»vde ™ “ “
Zahrtmann