![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0056.jpg)
En sterk velferdsstat og relativt små økonomiske forskjeller er
uvurderlige kvaliteter ved vårt samfunn. Men disse kvalitetene
er under press. Ikke bare på grunn av politisk ideologi, men først
og fremst fordi demografien i landet endrer seg. Vi blir flere
eldre, og relativt færre skattebetalere til å betale for velferd.
Med dette som bakteppe har den konservative tankesmien
Civita lagt fram en rapport som peker på muligheter for å spare
statlige utgifter. Det forfatterne peker på som det viktigste
tiltaket, er en omlegging av sykelønnsordningen. De anslår at
ved å erstatte dagens arbeidsgiverperiode med at arbeidsgiver
betaler halvparten av utgiftene over hele sykepengeperioden,
og ved å innføre en egenandel på 20 prosent for arbeidstake-
ren, vil man kunne spare 18,5 milliarder kroner årlig. For å illus-
trere dette, kan vi tenke oss at dersom den samlede kostnaden
i sykepengeperioden er 50.000 kroner, betyr denne endringen
at arbeidstaker betaler 10.000 og arbeidsgiver 25.000 kroner.
Staten slipper da unna med 30 prosent, som er 15.000 kroner.
Dette er et forslag som vil kunne få store konsekvenser for både
enkeltpersoner og samfunn. Hvilke konsekvenser, og for hvem,
er ikke rapporten tydelig om. Det vi i hvert fall må slå fast, er
at de langtidssykemeldte vil tape veldig mye på en slik ordning.
Civita mener at deres forslag til endringer av sykelønnsord-
ningen ikke bare innebærer en besparelse for staten ved at
arbeidsgivere og arbeidstakere betaler en større andel. Rappor-
ten hevder at tiltakene også vil føre til reduksjon av sykefravæ-
ret og dermed gi ytterligere gevinst for samfunnet. Grunnen til
dette er at ordningen vil gi både arbeidstakere og arbeidsgivere
insentiver til å holde fraværet nede.
Vi vil ikke kunne komme utenom diskusjonen om disse forhol-
dene i 2017. Det er stor grunn til å tro at sykelønn og arbeidsliv
blir tema i valgkampen. Allerede få dager etter at rapporten
kom, skrev VG i en leder: «Ja til kutt i sykelønnen». Selvsagt må
disse forslagene ses i lys av annen politikk og andre priorite-
ringer. For eksempel er fordelingsprofilen i skattepolitikken
et tema som vil måtte komme.
Dagens avtale om et inkluderende arbeidsliv (IA-avtalen) skal
reforhandles i løpet av 2017. Det vil føre med seg nye diskusjo-
ner om virkemidler i kampen mot sykefravær. Det kan se ut som
om dagens avtale har lyktes ganske godt i å holde sykefraværet
nede i privat sektor, mens fraværet i offentlig sektor fortsatt
er svært høyt, særlig blant kvinner. Vi har medlemmer i arbeids-
takergrupper som har det aller høyeste fraværet. Kanskje er
presset for høyt i offentlig sektor?
Vi må delta i diskusjonen om velferdsordningene, sammen med
våre fagforeningsallierte i Unio og i resten av fagbevegelsen.
Ingen av oss kan lukke øynene for nødvendigheten av å senke
offentlige utgifter. Det er ingen uenighet om at økonomi og
demografi vil endres i årene som kommer. Men endringene kan
skje på ulike måter, og det gjelder å ikke kaste ut barnet med
badevannet.
Sigrun Aasland fra tankesmien Agenda pekte, i en debatt i Dags-
nytt 18, på hvorfor vi må finne fram til økonomisk innsparing
som bidrar til utjevning og til å verne dem som er svakest stilt:
«Vi har ikke en god velferdsstat fordi vi er rike – vi er rike fordi
vi har en god velferdsstat.»
«Vi må delta i
diskusjonen
om velferds-
ordningene,
sammen
med våre
fagforenings-
allierte i Unio
og i resten av
fagbevegelsen.»
Sykelønn i det
inkluderende arbeidslivet
Fra forbundet
Utdanningsforbundet
Terje Skyvulstad
|
nestleder
56 |
UTDANNING
nr. 20/25. november 2016
FOTO
STIGBRUSEGARD