![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0082.jpg)
D E N D O B B E L T E K V A R T E T .
—
O D E O E
siger hun, hvortil jeg svarer: »slumra ljuft. Du
lilla«, og saa talte vi ikke mere om det, da jeg
mærkede, »hon slumrat redan«, før næste Aften
da jeg kommer hjem, siger jeg: »nu glider Solen
bag Fjældet ned« og »Høsten år kommen, hor stor
marnes gny«, og naar nu paa Torsdag »med sin
underfulde Ro, Aftnen bryder frem« — hvad saa?
— »Sjung, sjung«, siger hun — ja, siger jeg,
»Hjertet maa synge naar Hjertet er glad«, og »lad
Andre synge længe nok, om store Ting, som strax
man glemmer« -— men vi er — »spaltet i tren-
de sygnende Skud« — om ogsaa vi er »glad
såsom foglen i morgonstunden« og vi »stå stark
som Ijusets riddarvakt«, eller »vi lokkede ved Solens
Smiil«, vilde »glad sin visa sjunga« saa maa vi
være fire — da ringer Telefonen, og min gamle
Ven (en af de tre) siger: »Jag hålsar Dig« — hvor
til jeg svarer: »Hor jag fossens vilda fali« — hvad
er der paafæ rde? — »Gubben år gammel«, 70 Aar,
siger han og tilføier spørgende: »Du kommer, saa
er Alting godt«, »det er saa yndigt at følges ad
for tre, som gerne vil sammen være« — ja, siger
jeg, »i Danmark er jeg født, der har jeg hjemme«,
men jeg kan ikke være paa Skydebanen før præcis
6, ganske vist, »Veien gaar, min Tro, over Vester
bro« og naar vi saa er der — Blomster — ja, »spar
somt i Norden vi Blomsterne finde« paa denne Tid
af Aaret, »Farven er bleg kun og svag deres Duft«
— derfor (til Jubilaren) »Du gamla, du friska, du
fjållhoga!« tag tiltakke med denne lille Mindekrans
fra den Gang, da »Droslen slog i Skov sin klare
81