![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0193.jpg)
Over Kulisserne, bag Kulisserne og foran Kulisserne
193
gaa i Theatret. Det kan jeg kun, naar jeg tager Barnet med —
og jeg bryder mig ikke
0111
, hvad saadanne Springfyre sige.
Saa, nu skal Du være stille, lille Lotte — smagte det ikke
godt, vil Du have mere? — Det er forskrækkelig, hvad Du
kan drikke. Saa! De maatte ønske sig, at de havde saadan en,
som Du er.“ — Den unge Pige paa første Bænk ler, og
Slagtersvenden siger: „Madamen skulde have taget Vuggen
med, saa kunde den lille visses i Søvn.“
Logén begynder at fyldes. En Amagerpige bliver skubbet
ind, derefter to unge Mennesker, der synes at have svoret til
Minervas Fane, og af hvilke den ene er forsynet med Briller.
Et Par Madamer og en Haandværkssvend samt en dito Lære
dreng indfinde sig efterhaanden. Man begynder allerede at
stønne og puste, thi Atmosfæren er temmelig trykkende. Nu
hørtes en Parlamenteren i den aabne Logedør. Paraplymager-
madamen underhandler med en tyk Matrone. Denne har ude
paa Torvet givet to Mark for en Plads paa den første Bænk,
og da hun
1111
ser, at denne er opfyldt, protesterer hun mod
at sætte'sig der og vil have sine Penge tilbage. Logehøkersken
erklærer i sin ejendommelige Jargon, at der er „reichlieh
Platz“, og fortæller, at ved den sidste „Geburtsdagsforestilling“
var der fem paa Bænken og „en lille Barn“. Den tykke Ma
dame lader sig endelig overtale, hun balancerer over hele
tre Bænke med deres Beboere og presser sig endelig ind mel
lem Jomfruen af den bedre Familie og den flotte unge Pige.
Lige da Forspillet er begyndt nede i Orkestret, kommer Para-
plymagermadamen tilsidst trækkende med en Sømand, der
efter de Svingninger, han gjør med Overkroppen, idet han
sætler sig ned paa tredie Bænk tæt op til Figurantindelogen,
synes at have en større Ballast inde, end det er nødvendigt for
ham til at holde sig paa ret lvjøl. Det første, han gjør, er at
kysse paa Fingeren ad Figurantinderne, hvilket disse dog ikke
synes at sætte synderlig Pris paa. Forøvrigt finder Sømanden
Pladsen temmelig knap. „Nu har jeg været i mangt et Lukaf
saa storl som et Musehul, men aldrig i en saadan Baas,“ siger
han. „Madam!“ raaber han til Paraplymagersken, som igjen
viser sig i Logedøren, „er det en Plads at byde et pænt Mand
folk og helbefaren Matros! Jeg kan ikke se det bitterste, og
her er saa hedt som i Helvede. “ — „Min gode Mand,“ svarer
hun, „for otte Skilling kan De ikke forlange en betre Plalz.
Stræk sig tiber Pillen, so kan De se Kongen und Dronningen.“
— „Hvor? Kongen og Dronningen — er de i Komedien?“ —
„Nej, aber, naar de var der, kunde De s’gu se dem. Men nu
J. Davidsen: Fra det gamle Kongens Kjøbenliavn
13