![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0038.jpg)
34
ikke en Sjæl, som tænkte sig Muligheden af, at Landbrugs*
ministeriet kunde forbigaa mig. Men Hr. Warming havde i en
skriftlig Meddelelse til mig om Afstemningens for ham og hans
Protege højst ugunstige Udfald føjet den betegnende Sætning:
S a a h a r M i n i s t e r i e t O r d e t ! Da Ministeriet mig be*
kendt ikke siden 1866 var gaaet imod en Flertalsindstilling af
denne Art, forstod jeg, at der nu skulde spændes Ben for mig,
og i denne Nød henvendte jeg mig da til min gamle Lærer ved
Universitetet, V . Falbe*Hansen, der jo 1902 havde taget sin
Afsked og nu var Direktør for »Danmark«. Han bekræftede,
at der nylig havde været en Riis*Hansen nærstaaende Person
for at bevæge ham til at intervenere hos Landbrugsminister
Anders Nielsen til Fordel for Riis*Hansen. Falbe*Hansen havde
ikke alene blankt afslaaet dette, men udtrykkelig betonet, at
jeg ærlig havde fortjent den Post.
Men Riis*Hansens Parti fik da en anden Venstremand til at
sætte mig Lus i Skindpelsen. For at forstaa, hvilke Midler
man benyttede sig af, maa man vide, at jeg under mit treaarige
Ophold især i Tyskland og Frankrig ikke alene havde faaet
Ø jet op for den kommende europæiske Krigskrise, men ogsaa
skrevet nogle Artikler derom i det af
V. Vedel
redigerede »Til*
skueren« 1907. Da de er genoptrykt 1917 i mit udenrigspolitiske
Hovedværk: »Verdenspolitiske Kriser«, kan enhver kontrollere,
at jeg deri advarer mod den hjemme i Danmark gængse Tro,
at Tyskland ubetinget vil sejre i det tilstundende Opgør, og for*
udsiger, at Tysklands Politik vil drive Frankrig, Rusland og Eng*
land sammen i en ubrydelig Koalition, medens Italien kan falde
fra Centralmagterne i det afgørende Øjeblik. D. 4. Februar 1908
offentliggjorde jeg i »Politiken« en Kronik, hvori jeg til den an*
den Side o g s a a advarer mod de hjemlige Militæres Tillid til,
at den engelske Flaade kan hjælpe os i Krigens Begyndelse.
Udfra det praktiske Kendskab, som jeg fra min mangeaarige
Færden til Søs havde til de danske Farvandes Vanskelighed for
store Skibe, havde jeg endvidere (ogsaa i »Tilskueren«) søgt at
paavise, at Tyskland allerede i Begyndelsen af en Krig enten selv
vilde spærre Bælterne eller nøde os dertil. Skønt alt dette jo