![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0257.jpg)
250
G i l d e r o g L a v i M i d d e l a l d e r e n
munitas civium,
som det fælles Raad , hvis Samtykke var nødvendigt, naar
Biskoppen vilde ændre Vedtægterne, eller der opstod Tvivl om deres Fortolkning.
Lige saa lidt som der foreligger nøje Oplysninger om
Købmandsloven, jus
mercatorum,
i de gamle Købstæder, lige saa lidt har man skrevne Skraaordnin-
ger for
Borgernes Edslav
eller Vedtægter for dets Medlemmers indbyrdes Pligter
og Rettigheder; i den ældste Tid synes alt at have været overladt til den mundt
lige Overlevering.
A f spredte Bestemmelser i de ældste
Stadsretter
og de yngre Skraaer nævnes
Brødrene
i
Borgernes Edslav, fratres conjurati,
som tilhørende det
højeste Gilde,
summum convivium.
Edsbrødrene i dette skulde understøtte hinanden broder
ligt, ganske særlig som Mededsmænd i alvorlige Sager. Hvis nogen Broder blev
dræbt, overtog de andre Blodhævnspligten eller krævede Mandeboden, og truedes
nogen Broder af Blodhævn fra Folk udenfor Gildet, hjalp de ham til Flugt.
Brødrene løskøbte hinanden af Fangenskab og hjalp i Tilfælde af Skibbrud, Ilde
brand, Fattigdom og Sygdom, og de sørgede for de døde Brødres Begravelse og
Sjælemesser.
Ved
Edsaflæggelser
havde Brødrene det Fortrin frem for andre, som ikke var
Medlemmer af det højeste Gilde, at
12
Brødres Ed opvejede i Jylland
2
, paa
Sjælland
3
og i Skaane 6 Tylvters Ed. Brødrenes Ed svarede til den Kønsed
eller Ed af Slægtninge, som krævedes aflagt i visse Sager, thi Brødrene udgjorde
ofte, især i den ældste Tid, et Fremmedelement, hvis Slægt ikke kunde paaregnes
at være til Stede i Byen eller i Landet. Det højeste Gilde havde altsaa store
Privilegier i Rettergangen, og selve dets Navn viser, at det stod over de alminde
lige Erhvervsgilder og Lav.
For
K ø b en h a v n s k z
dkommende kender de to ældste Stadsretter
communitas,
det højeste Gilde,
men der synes, efter Stadsretternes enkelte Bestemmelser at
dømme, ikke her at have været tillagt
Borgerskabet
de til Gildet sædvanlig knyt
tede Edsfordele.
Dette hænger mulig sammen med, at
Jakob Erlandssøn
allerede faa Aar efter
Stadsrettens Udstedelse i
1257
som Ærkebiskop hævdede den Opfattelse, at G il
derne kun gav Anledning til Sammensværgelser og Mened, hvorfor han opfor
drede
Christoffer I
til at afskaffe alle Købstadgilder.1 )
Denne Opfattelse havde Biskop
Jens Krag
ogsaa, da han i den fornyede
Stadsret af
1 2 9 4
forbød, at der hemmeligt eller aabenbart dannedes Foreninger
eller Broderskaber i Byen af den Art, som kaldes
G ilder
eller
Hvirvinger
eller
andre Forsamlinger i Omgaaelse af denne Vedtægt, thi man skal, sagde Biskop
pen, ikke alene afholde sig fra det Onde, men ogsaa fra Lejlighed til at gøre
Ondt. Den, som forsøger at omgaa denne Bestemmelse, skal betale
40
Mk.,
i) S.R.D.V. p. 594.