![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0046.jpg)
35
Kirker? Og hvem sikrer os, at vi faar troende og vel
skikkede Præster til at arbejde derinde?
Og her laa ret store Vanskeligheder. Na ar en Kirke var
rejst, overgaves den jo ved Indvielsen til Folkekirkens
Brug saaledes, at Kirkefondet garanterede Driften. Da
ingen andre brød sig om at eje den, kunde Kirkefondet
ganske vist kaldes Ejer, men betød denne Ejendomsret
noget? Var Kirken ikke udleveret til folkekirkeligt Brug
»til evige Tider«, saa at den troende Menighed maaske
engang kunde være udsat for at maatte forlade sin egen
Kirke? Og med Hensyn til Præstekaldeisen ved disse
Kirker kunde man ganske vist (efter tidligere Sæd i Landet)
gaa ud fra, at den første Præst ved Kirken blev udnævnt
efter Kirkefondets Indstilling, men hvorledes senere? Her
var Menigheden ikke til Sinds at lade sig nøje med et »den
Tid, den Sorg«; og Utrygheden blev ikke mindre, men
større efterhaanden. Thi saalænge der kun ansattes ganske
unge Præster, der fik omtrent hele deres Løn fra Kirke
fondet, havde dette jo et stærkt Middel til at sætte sine
Ønsker igennem ved at gøre sin Indflydelse til en Betingelse
for Lønnen. Men da man ved Kirkefondets Kirker fik
Del i Præstepenge og andre officielle Indtægter, ja en Del
af Kirkefondets Præster blev Sognepræster, kunde disse Em
beder jo ikke unddrages de almindelige Love for Præste
embedernes Besættelse. Og her trøstede man sig vel endnu
med Haabet om Biskoppens Støtte og Ministeriets Velvillie,
men der manglede enhver Sikkerhed ved Person- eller
Systemskifte.
Alvorligere endnu saa det ud, da I. C.
C
h r i s t e n s e n
i 1902
forelagde sit Forslag til en Menighedsraadslov, hvorefter et
tilfældigt Flertal i et Menighedsraad, der var valgt uden
kirkelige Garantier, vilde faa den afgørende Indflydelse
paa Præstevalget. I København vilde herved Døren være
aaben for, at et rent ud kirkefjendsk Flertal ved Masse-
Agitation kunde tage Magten i liere Menighedsraad. Kirke-
3*