![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0101.jpg)
98
og Sigurd Berg er kendt nok. I. C. Christensen blev altsaa frikendt,
medens Sigurd Berg idømtes en Bøde. Rigsretsdommens Præmisser
var for dem begge næsten mere fældende end selve Dommen. Rigs
retssagen foregik i den daværende Landstingssal, og engang jeg
var i København, gik jeg op for at høre og se, hvordan dette fore
gik. Det var første Gang, jeg saa Højesteretssagfører Frits Biilow,
med hvem jeg forøvrigt fik et nøjere Samarbejde, da vi begge
blev Medlemmer af Ministeriet Berntsen. Frits Biilow var jo For
svarer saavel for I. C. Christensen som for Sigurd Berg, og jeg
beundrede hans Defensorat, men nogen lystelig Sag var det ikke
at høre paa, og jeg gentog ikke mine Besøg paa Tilhørerpladsen
under Rigsretsanklagen.
Ogsaa Dommen over Alberti er bekendt. Han idømtes jo otte Aars
Tugthus og begyndte Afsoningen i Horsens Tugthus, som han ved
Begyndelsen af sin Ministertid havde forevist for en Del af Rigs
dagens Medlemmer. Senere blev han overflyttet til Vridsløselille
vistnok paa Grund af Sygdom, men iøvrigt hørte man i Virkelig
heden ikke mere om Alberti. Jeg saa ham aldrig siden det før
omtalte Besøg paa »Den kongelige Skydebane«, men enkelte havde
da set ham, efter at han var kommet ud af Fængslet. Jeg husker
saaledes en Samtale med den socialdemokratiske Folketingsmand:
A. C. Meyer, hvori han fortalte, at han, kort Tid efter Albertis Løs
ladelse, havde staaet bag paa en Sporvogn, der kørte ud ad Strand
vejen. »En Herre stod af, og da han begav sig nedad en Sidevej,
mindedes jeg Alberti. Jeg saa ham jo kun bagfra, men han lignede
i hele sin Gang og Maade at bevæge sig paa i den Grad den tid
ligere Justitsminister Alberti, saa jeg er ret sikker paa, at det var
ham.« En anden Tilstedeværende, der deltog i Samtalen med A. C.
Meyer, spurgte, om han kunde huske, hvilken Sidevej den paa
gældende Herre gik nedad, og føjede til: »For Alberti boede den
første Tid efter sin Løsladelse hos Professor Westergaard, og han
bor paa Scherfigsvej.« »Ja, det skal nok passe, at det var der, jeg
saa den Herre staa af Sporvognen.« Ved den samme Lejlighed blev
det ogsaa fortalt, at Alberti straks, efter at han slap fri, gik op til
I. C. Christensen og spurgte, om han hadede ham, og at I. C. Chri-
sensen havde svaret, at han ikke bar Had til nogen, heller ikke
til Alberti. Ogsaa hos andre skal Alberti have været for at bede
om Undskyldning, men noget sikkert i saa Henseende ved jeg ikke.
Alberti fik fra Justitsministeriet noget Arbejde med Afskrivning af