![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0016.jpg)
d et d a n ske K a n c e lli, m en h v a d v ild e d et sig e ? K in a e r in d re tte t paa
k in e s is k , m en d er fa a r m an god T h e fo r Iiø v e rk jø b og boer i sm u k ke
P a v illo n e r m ed K lo k k e r og fo rg y ld te S fin x e r p a a H jø rn e rn e ; K in a e r
et g o d t L a n d , h v o rfo r sk u ld e v i ik k e v ille væ re K in e s e re ?
V i k u n d e
form æ le os m ed F a n d e n s O ld e m o r; h e n d e s R ig e , H e lve d e , e r rig tig n o k
beb o et a f D jæ v le u d e n F ip sk jæ g og G la c é h a n d sk e r; m en d er e r sta
d ig F y rv æ rk e ri. H e lv e d e e r et in te re ssa n t Sted, la d os gaa ad H e l
vede t il! “
Carstensen tvang alle til at beundre sig — kun ikke
A k tio n æ r e r n e .
De knurrede, naar Procenterne ikke flød i
Guldstrømme, en Egenskab de har testamenteret deres Efter
følgere. Og de tabte ganske Modet, saasnart det gik en
Kjende galt. I 1843 og 44 havde Aktionærerne kun Grund
til glade Smil. Renten var i den første Sommer (fra 15de
August) 7 pCt. Og strax i 1844 kunde man se, at Indtæg
ten vilde blive enorm. Der havde alene i den første Maa-
ned været. 105,000 Mennesker i Tivoli, og paa Fødselsdagen
var af Kjøbenhavns
120,000
Mennesker ikke mindre end
16,000 til Fest, altsaa mere end hver
8
de Kjøbenbavner.
Saa
jo b b e d e
man med Tivoli Aktier; de, der havde
kjøbt dem for 15 Rdl. Stykket, kunde faa langt over det
dobbelte for dem og — gjorde dog en daarlig Forretning.
Thi saa rigt var Udbyttet, at Procenterne steg til 26.
Georg Carstensen var en Finansmand af Rang — und
tagen naar det gjaldt hans egne Affærer. Men han havde
al sin Dygtighed behov overfor denne Spekulationssygens
Glubskhed, der bragte Folk til at forlange glimrende Udbytte,
hvormeget de saa end havde givet for Aktierne. Han var
den, der beroligede de vankelmodige, og den, der revsede
de begærlige. Han henviste de ængstelige til, at alene Lejen
af Etablissementerne i Haven var 11,000 Rdl. aarlig. Men over
for
J o b b ern e
forsvarede han sit Tivoli paa en fast og værdig
Maade. Man mærker gjennem hans Ord Kærlighed til det
<* Værk, hans Skabergeni havde givet Liv. Han skriver saa-
ledes i 1844: »Her grundlagdes ved svage, men forenede
Kræfter, en Anstalt, som var paatænkt at skulle være mere
til fælles Glæde end til fælles Gavn. Her var ikke saa
meget Tale om en øjeblikkelig betydelig Gevinst, som om
13