![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0055.png)
TILLITERNOEMAN
GJØRSEGFORTJENTTIL
Når våre politiske myndigheter setter
lærerprofesjonene under press, må vi
kunne svare at «dere må ha tillit til at
vi har kunnskap nok til å utføre jobben
vår skikkelig». Et slikt utsagn er ikke
unaturlig, men det representerer ikke en
løsning i en situasjon hvor tillitskrisen
er et faktum.
Snarere er det slik at tillit – hvor
vondt det enn gjør å erkjenne det – ikke
er noeman har krav på. Tillit er noeman
gjør seg fortjent til. På samme måte er
det slik at metodefrihet og profesjo-
nelt handlingsrom ikke er en rettighet
vi som barnehagelærere har. Det er et
profesjonsetisk ansvar – et ansvar vi blir
gitt dersom de som har makt til å gi oss
det, har tillit til oss. Og, et ansvar vi blir
fratatt, dersom tilliten brister.
Grimen (2010) beskriver tillit somat
noen
overlater
noe
i en annens varetekt.
Han hevder at blant ulike definisjoner av
tillit, synes det å være enighet om følg-
ende når det gjelder hva tillitsgiver gjør:
1.
A overlater noe – X – til Bs
varetekt i en viss tid.
2. A overfører –
alltid de facto
og
av og til de jure
1
– skjønnsbasert
beslutningsmakt over X til B.
3. X er viktig for A.
4. A forventer at:
(a) B ikke kommer til å gjøre noe
som skader As interesser.
(b) B er kompetent til å ivareta X
i tråd med As interesser, og
(c) B rår over passende midler for
å ivareta X.
5. A tar ikke forholdsregler for
å beskytte seg mot Bs mulige
misbruk av X.
(Grimen 2010, s. 196)
I beskrivelsen over kan vi tenke oss
at A representerer lovgiver og/eller
barnehageeier, og at B representerer
profesjonen barnehagelærer. Xer barne-
hagens formål og samfunnsmandat. En
1
De facto
er latinsk for «faktisk» eller «virkelig-
heten», mens
de jure
er latin for «etter lov».
annen måte å se beskrivelsen på, er at
A er de foresatte, B er profesjonen og X
er barnet.
Dersomvi ser for oss det første, er det
eksempelvis slik at lovgiver (A) har over-
ført til barnehagelærerne (B) ansvaret
for å bevare barnehagens formål ogman-
dat (X). Vi har slik sett blitt tildelt den
skjønnsmessige beslutningsmakten til å
forvalte gjeldene lover og forskrift. Som
barnehagelærere er vi avhengige av tillit
fra både foreldre og politikere. Uten tillit
blir vårt krav om flere barnehagelærere
tappet for all kraft.
ENSPRÅKLIGBARRIERE
Selv tror jeg at den viktigste barrieren
vi barnehagelærere har, for å få verden
rundt oss til å se betydningen av arbeidet
vårt og dermed ha tillit til oss somprofe-
sjon, er språket vi bruker. Et eksempel
er det stadig presset vi får på hvordan
barn og barnehagens virksomhet skal
vurderes. Jeg våger meg på å slenge ut
en påstand i denne sammenheng: I ord-
skiftet om det som enkelte ganger kan
oppfattes som urimelige krav fra kom-
mune eller eier, har vi en tendens til å
tape terreng. Vi har helt enkelt ikke tillit.
Ansvaret for å gjenreise denne tilliten
ligger likemye til oss, somtil politikerne.
Forstå meg rett. Jeg tror ikke det er
grunn til utbredt mistillit til at barne-
hagelærerne utfører oppdraget sitt skik-
kelig. Jeg tror eksempelvis at barnehage-
lærere gjør vurderinger av barn, så vel
som av det pedagogiske arbeidet, på
måter somer gode og i trådmed ramme-
planens føringer. Når mistilliten like-
vel brister, kan det være et tegn på at
barnehagelærernes arbeid
ikke er synlig
nok
. De som best kan synliggjøre dette
arbeidet, er barnehagelærerne selv.
Dersombarnehagelærerprofesjonen
ønsker å gjenreise den tilliten somfra tid
til annen oppleves svekket, er et tydelig
profesjonsspråk en mulig vei. Tydelig,
i den forstand at vi viser at vi har greie
på de sakene vi blir etterspurt kunnskap
i. Eksempelvis når vi blir utfordret på
hvordan vi planlegger og vurderer arbei-
det med barnas språk, bør vi bruke den
kunnskapen og det vokabularet vi har
om språk. En felle å gå i, er at man hel-
ler svarer at dette er et spørsmål om
rammevilkår. Det er det selvsagt også,
men å svare at vi trenger flere barne-
hagelærere når spørsmålet var hvordan
vi arbeider med språk, er ikke nødven-
digvis tillitvekkende for en politiker.
Det er heller motsatt. Om vi bruker vår
profesjonsfaglige argumentasjon og
forteller om hvordan vi arbeider for at
barns språkutvikling skal få bestmulige
forutsetninger, danner vi grunnlag for
tillit. Denne tilliten vil være gull verdt
når vi i neste omgang skal argumentere
for hvorfor vi trenger flere barnehage-
lærere. Da vil kravet ha bedre klangbunn
hos våre politiske myndigheter.
DETERNÅDETGJELDER
Som Lars Gulbrandsen uttrykker det,
finnes det nå en gyllen mulighet for å
øke kompetansen i barnehagene. Omvi
arbeider systematisk for å tydeliggjøre
profesjonsspråket vårt og for å være
presise i våre svar til dem som har gitt
oss ansvaret vi har, kan vi bygge den
tilliten som trengs som grunnlag for å
fremme våre krav. Det er vesentlig at vi
kan sette ord på hvorfor vår kunnskap
og vårt arbeid er viktig.
Kun slik kan vi vise at vi ikke ønsker
flere barnehagelærere fordi vi er fulle av
oss selv, men fordi det vil skape et bedre
miljø for ungene.
Gjennom Utdanningsforbundets
barnehagepolitiske offensiv, hvor vi
arbeider for et lovkrav om 50 prosent
barnehagelærere, er vårt viktigste tiltak
å vise frem barnehagelærerens kunn-
skap, ansvar og betydning. Du er herved
invitert til å bli med på dugnaden.
LITTERATUR
Grimen
, H. (2008). Profesjon og tillit. I: A. Terum
og L. I. Molander (red.). Profesjonsstudier (s. 197 –
215). Oslo: Universitetsforlaget.
Gulbrandsen
, L. (2015). Barnehagelærerne.
Yrkesgruppen som sluttet å slutte. NOVANotat
1/15. Oslo: NOVA.
første steg nr
2
|
2015
|
55