![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0085.jpg)
78
denne nødvendige Agtelse og Tillid, bestemmes hans Pension af
Kommunalbestyrelsen.
Organisationen vedtog derfor at lade dette Spørgsmaal afgøre
ved Domstolene. Sagen indankedes for vort Forbunds H oved
bestyrelse, der efter at have afæsket deres juridiske Konsulents
Erklæring, afviste Sagen. Organisationen overdrog saa Hr. Over
retssagfører Emil Nielsen at føre Sagen mod Magistraten, og ved
Hof- og Landsretten vandt vi Sagen, idet Retten kom til det
Resultat at Manden skulde pensioneres efter § 7.
Magistraten appellerede dog Afgørelsen og samtidig vedtog
vort Forbund at overtage Sagens Førelse for Højesteret, men
denne højeste Instans kom til det modsatte Resultat. Sagen
tabtes og Manden fik ingen Pension. Denne Sag var ogsaa
af principiel Natur, idet det her blev fastslaaet at Magistraten,
ved grov Tjenesteforseelse, kunde afskedige en Mand uden Pen
sion, paa Trods af Pensionsregulativets § 7’ Ordlyd og dette
har naturligvis vidtrækkende Konsekvenser, idet Enken efter en
Mand der er afskediget for en saadan Forseelse ikke kan faa
nogen Enkepension, selv om Manden, som her, har en Tjenestetid
paa ca. 30 Aar, og da denne § ogsaa findes i Pensionsregulativet
af 1920 § 31— 32 har Dommen ogsaa Betydning for Fremtiden.
I 1916— 17 havde vi 2 næsten ens Sager om rettidig Opsigelser
af Erstatningsmandskabet. I begge Tilfælde havde de paagæl
dende været indkaldt til Sikringsstyrken, og da de kom tilbage
til Korpset fik de deres Opsigelse som „ikke egnet“ , men af
en eller anden Grund nogle Dage forsent, saaledes at den Maaned
som overenskomstmæssig er tilstrækkelig for en Mand, der ikke
har været i Tjenesten et Aar, ikke var tilstrækkelig; i begge
Tilfælde skulde der 3 Maaneders Opsigelse til.
Sagerne forhandledes gennem vort Forbund", dels med Brand
væsenets Ledelse og dels med Magistraten og Resultatet blev i
begge Tilfælde, at de paagældende fik to Maaneders Løn efterbetalt.
Foruden ovennævnte Sager har Organisationen naturligvis
ofte maatte gribe ind i Enkeltmandssager, som oftest med Held,
saaledes at vi paa dette Omraade herigennem maa sige at have
haft et virkeligt og godt Værn imod Overgreb.