![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0062.jpg)
58
skaberne, saaledes som det ovenfor er skildret, og Indførelsen af
Examen
philosophicum
i 1675 var blot Lovfæstning af en Praksis, der havde be-
s ta a e t siden Universitetets Genoprettelse. Denne senere saakaldte »anden
Eksamen« var ikke blot som nu en Prøve i Filosofi, men i en hel Række
Fag: gamle Sprog, M atem atik m. v. — først i 1847, da Skolerne fik P ligt til
a t meddele sine D im ittender en afsluttende Undervisning i de egentlige
Skolefag, blev »Filosofikum« i P rincippet til det, den nu er.
De moderne Laboratorie-Øvelser er en Undervisningsmetode af ganske
ny Dato — hvis man da ikke dertil vil henregne Fortidens Demonstra
tioner paa T heatrum anatom icum . I ældre Tid drev man væsentlig S tu
dierne ved
Forelæsninger
(eller »Kollegier« som det den Gang hed) og
Disputationer.
Navnlig den sidste Form var Nerven i Universitetsarbejdet.
Der disputeredes baade af Professorer og S tudenter, begge P a rte r va r plig
tige dertil — for a t holde sig i Træning ligesom den moderne Sportsmand.
Professorerne m aa tte disputere for Opnaaelse af Professorat og siden dis
putere med visse Mellemrum for a t opretholde deres Prestige, S tudenterne
m a a tte disputere paa Kommunitetet og Regensen, hvis de fortsat vilde
nyde disse Beneficia, og de unge K andidater, der havde Husly paa Kol
legierne, m aa tte jævnlig holde D isputatser for a t faa Lov til a t blive der.
Ved alle ældre Universiteter var der en dyb t grundfæstet Kulsvier
tro paa N y tten og Betimeligheden af disse aandelige Turneringer, der
ganske svarede til Adelens Ridderlege — med den rige Lejlighed, de gav
til a t lægge Veltalenhed, Slagfærdighed og dialektisk Snarraadighed for
Dagen i velrettede Angreb og glimrende Parader. Men D isputerevæsenet
havde unægtelig ogsaa sine svage Sider, der navnlig kom til Syne i det
attend e Aarhundrede, hvor man begyndte a t spørge om Indhold, og ikke
mere nøjedes med Formen alene. Disse D isputationer kunde være frug t
bare, naar der bare var noget a t diskutere om, de kunde skærpe Selv
tænkningen og udvikle den personlige Form, men de kunde ogsaa let slaa
over i K arrikatu ren , naar Grundlaget fattedes og det faktisk blev Kej
serens Skæg, man stredes om. Og det Pun k t var man naaet til i det attend e
Aarhundrede. Man behøver blot a t tage nogle af de talrige try k te Dispu
ta tse r i teologiske og klassiske Materier for sig — og selv om man loyalt
stiller sig paa Datidens S tandpunk t, saa undres man over de søgte, haar-
trukne, undertiden helt latterlige Emner og Theser, de er bygget over, og
man begriber ikke, a t det har væ ret muligt a t holde Alvoren. Man maa
stille sig k la rt for Øje, a t det, der fortrinsvis søgtes, det var Kampen for
Kampens egen Skyld, de lærde Herrer
maatte
disputere ligesom Vikingerne
fordum
maatte
ud a t gøre S trandhug st — selv om U d by tte t blev nok saa
m agert. Historien bevarer endnu Mindet om en af disse D isputatorer par