![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0071.jpg)
og Tider sammen, Venskab er denne Fests gyldne Ring,
og derfor: en Skaal for Vennerne!«
Herpaa svarede Fru Sødring megetlivfuldt: »Dajeg
idag for
25
Aar siden stod i Baggrunden af Scenen ved
det lille Bord og med Ryggen imod Publikum, havde jeg
den samme Kjole paasom iaften og saae vel omtrent
ens ud dengang og nu. Men da stod jeg og tænkte paa,
hvad Publikum nu vilde synes om mig; for syntes de
nu ikke om mig, saa var jo det Hele forbi. Men nu
iaften, saa tænkte jeg ikke saaledes;jeg vidste, at
jeg
ikke stod overfor et kritisk Publikum saaledes som den
gang; jeg vidste, at de var Allesammen dernede mine
Venner — det kunde jeg føle. Da Bifaldet tog til, gik
jeg lidt frem mod Lamperækken — jeg syntes, jeg maatte
se dem Allesammen og kjende dem Allesammen; men
jeg kunde slet Ingen se. Da tænkte jeg paa, naar Moder
i gamle Dage kom ind til Fader og skulde gjøre Regn
skab over sine Penge, hvorledes hun havde brugt dem,
saa sagde hun : »Ja, jeg har søgt at føre Husholdningen
paa den bedste Maade, som jeg kunde, det maa Du stole
paa, og saa maa Du tilgive, hvad der har været galt; og
saaTak for Alting!« Og Fader stolede saa ganske paa hende.
Se, saaledes vilde jeg sige til Publikum, og jeg vil sige det
Samme til mine Venner her: Jeg har gjort det saa godt, jeg
kunde; det maa I stole paa. Og saa Tak for Alting!«
Der blev ikke holdt flere Taler. Fru Sødring gik rundt
og gav hver af os dejlige, kolossale »Jubilæumsæbler«,
og derefter sagde hun til Herrerne: »Og I skal endogsaa
i Tilgift have nogle fede, udmærkede Jubilæumscigarer!«
I sin overstrømmende Stemning sagde hun den Aften
»Du« til Alle. Meget taknemmelig over, at det var ble