![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0324.jpg)
— 319 —
Winther ikke havde kunnet finde ud af, ogsaa fordi
han paa den Tid, Novellen blev til (i 1824), havde
været borte fra Kjøbenhavn og aldrig senere havde
lært den at kjende uden gjennem det lille Fragment af
den, han selv omtaler i Brevet til
Thaarup
. Denne
siger endvidere, at Winther har glemt at optage „En
Elskers Fantasier“ og „Hilsen til Steffens“, hvilke Digte
tidligere havde været anonymt offentliggjorte og derfor
vare bievne ham ubekjendte. „Et Blad af Dødens
Dagbog“ havde W. overseet; „hvilket paa Grund ai
Manuskriptets Beskaffenhed let kunde ske“. Endel
andre af
P. Mellers
Efterladenheder offentliggjør
Thaarup,
men mildner derpaa ved at fremhæve Hvad Winther
jo gjentagne Gange i sine Breve til ham har udtalt.
„Maatte
jeg
være heldigere i mine Restitutionsforsøg
end Winther, saa var der . . en . . . Grund, der afholdt
havi
fra yderligere Bestræbelser:
Poul Meller
havde
givet ham Fuldmagt til at udgive af hans Arbejder Det,
som han med sit Kjendskab til Brodeien maatte anse
overensstemmende med dennes ønske at se trykt. I
sin Overbeviisning om, hvad der med Hensyn til No
vellen1) var den Afdødes Villie, fandt han det afgjørende
Motiv for sin bestemte Mening, at den ikke burde
trykkes, og, da Broderen ved sin Fuldmagt havde gjort
hans Villie og Smag til sin, maatte Publikum hermed
være tilfreds og kunde ikke forlange Andet.
„Det her Sagte gjælder forresten ikke blot om
Novellen, men ogsaa om flere af
Poul Mellers
ufuld
endte Arbejder.
i) „En Students Æventyr“.