![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0050.jpg)
48
tech dávají jen malou naději na zásadní změnu přístupu, pro stabilizaci koncentrací skle-
níkových plynů v atmosféře nezbytnou. Argumentace lidskými právy je v tomto směru
sice morálně nezpochybnitelná, z hlediska právního však neobstojí z důvodů uvedených
výše. Odlišná situace však panuje v oblasti tzv. adaptačních opatření, kde již lze dovodit
konkrétní povinnosti států odpovídající právům potenciálně postižených osob.
Povinnost provádět adaptační opatření, tedy opatření zaměřená na přizpůsobení se
změnám klimatu a jejich dopadům, doplňuje v Rámcové úmluvě OSN o změně kli-
matu výše analyzovanou povinnost mitigace.
139
Na rozdíl od povinnosti mitigace, jejíž
neplnění potenciálně ovlivňuje všechny státy světa, a lze proto alespoň v teoretické rovině
uvažovat o jejím
erga omnes
charakteru,
140
se však adaptační opatření týkají pouze území
a obyvatelstva příslušné smluvní strany. Zahrnují přitom jak opatření, která předjímají
s dostatečným časovým předstihem pozvolné změny trvalého charakteru, tak opatření
určená ke zmírnění dopadů relativně krátkodobých hydrometeorologických extrémů.
Vzhledem k tomu, že adaptací je stát „povinován“ vůči svým vlastním občanům, resp.
osobám žijícím na jeho území, je z právního hlediska vhodnější – či přesněji účinnější
– odvozovat ji z lidskoprávních norem než z mezinárodního práva životního prostředí.
Jak již bylo výše uvedeno, právům osob odpovídají závazky státu jak pasivní (respekto-
vat), tak aktivní (chránit a naplnit) povahy. Ve vztahu k osobám ohroženým negativními
dopady klimatických změn se uplatní zejména závazek chránit, tedy přijmout opatření,
která eliminují či minimalizují rizika jejich negativních dopadů. Taková opatření mo-
hou zahrnovat územně plánovací nástroje, technická opatření (např. protipovodňo-
vé stěny), opatření pro zvyšování odolnosti půdy či systémy včasného varování, které
umožní minimalizovat škody způsobené hydrometeorologickými extrémy.
Přestože je existence povinnosti států provádět adaptační opatření zřejmá, její reál-
ný přínos pro osoby potenciálně ohrožené nucenou environmentální migrací naráží
v praxi na dva základní problémy. Prvním z nich je skutečnost, že v řadě případů
nebude „adaptace na místě“ možná, případně bude velmi nákladná a z dlouhodobého
hlediska neperspektivní (typickým příkladem je snaha o ochranu nízko položených
oblastí před stoupající mořskou hladinou). Druhý problém představuje nedostatek
kapacit (institucionálních, personálních i materiálních) pro navrhování a provádění
adaptačních opatření, kterým trpí zejména chudší země světa, tváří v tvář klimatickým
139
Čl. 4 odst. 1 písm. c) UNFCCC.
140
Připomeňme v tomto směru první Návrh článků o odpovědnosti států (
Draft Articles on State
Responsibility
) přijatý Komisí pro mezinárodní právo (
International Law Commission
)
v roce 1996, který
stanovil, že mezinárodním zločinem (
international crime
), tedy protiprávním chováním porušujícím
povinnost zásadního významu pro celé mezinárodní společenství, může být mimo jiné
„vážné porušení
mezinárodní povinnosti zásadního významu pro zachování a ochranu životního prostředí člověka, jako je
například zákaz významného znečištění atmosféry nebo moří“ („a serious breach of an international ob-
ligation of essential importance for the safeguarding and preservation of the human environment, such as
those prohibiting massive pollution of the atmosphere or of the seas“
, čl. 19 odst. 3 písm. d) návrhu ILC
z roku 1996, dostupného s komentáři z:
http://untreaty.un.org/ilc/texts/instruments/english/commen-taries/9_6_1996.pdf, [cit. 2013-07-31]).