![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0018.jpg)
13
ved Fyn! Naturligvis maa dog disse Eksempler betragtes som sene R e
miniscenser af »middelalderlig« Rotteforfølgelse.
Rotteplagens udvikling
Stillet overfor en saa underlegen Fjende, som Men-
gennem Middelalderen
nesket gennem hele Middelalderen maa siges at
og den nyere Tid. Den
have været for Rotten, kunde man tro, at denne
brune Rotte erstatter
gennem sin store Fo rme ring i Aarhund rede rne s
den sorte.
Løb maatte være bleven en uudholdelig Plage.
Foruden i forskellige naturlige F jender, Ugler, Maarer, Lækatte o. s. v.,
som Mennesket først sent begyndte at fortrænge, h a r Rotten imidlertid
haft en na tu rlig Regulator i
Pesten.
Denne Farso t er i første Række en
y)Rottesygdom«.
Rotten er overordentlig følsom for dens Smitte, og hvor
en Pest raser, er Dødeligheden b land t Rotterne mange Gange større end
hos Mennesket, saa stor, at man maa antage, at store Land strækn inger
i Middelalderen er bleven fuldstændig rensede for Rotter efter en Pests
Rasen. Kun i Perioderne mellem de enkelte Pestepidemier h a r Rotterne
derfor ku nn e t tiltage i Antal og udbrede sig, saaledes, at den samlede
Rottemængde kun langsomt h a r tiltaget i Middelalderens Løb. Jo længere
disse pestfrie Perioder h a r været, desto stærkere h a r Rotternes For-
merelse naturligvis paany kunn et gøre sig gældende.
Um iddelba rt før den store Pest, den saakaldte »
Sorte Død«
— der
udb rød i Kina i 1334 for langsomt at naa Lilleasiens Kystegne og derfra,
ad Søvejen, at brede sig til Syd-Europa i 1347, Vest- og Mellem-Europa
i 1348, No rd -Europa i 1349 og til Øst-Europa først i 1351 — skal det have
vrimlet med Rotter i Europa. Som det fremgaar af flere Beretninger fra
den Tid, troede man, at det var selve »Den Lede«, der i Skikkelse af
»sorte Kæmpemus« saaede Død og Elendighed omk ring sig. »Ve den,
der saa en saadan, h a n va r Døden vis«, hedder det. Man anede altsaa
fuldt ud Sammenhængen, men forstod ikke at værge sig. Den sorte
Død reducerede i fem Aar Europas Indbyggerantal fra 105 til 80 Millioner,
og det er ikke usandsynligt, at den kostede over 100 Millioner Rotter Livet.
Utvivlsomt h a r den i Middelalderens Slutning af Venetianerne
genindførte Quaran tæne (40 Dages Isolering af Skibe), der i Forbindelse
med den voksende Hygiejne gjorde Pestudbrudene sjældnere, ikke
blot givet Mennesket men ogsaa Rotten bedre Livsvilkaar. Europas
stigende Befolkningstæthed, den voksende Opdyrkning af Jorden, Op
hobn ing a f Næringsstoffer og Industriaffald, Byernes Vækst, Skibs
fartens Udvikling og mange and re Momenter h a r sikkert b ragt Rotte
mængden til stadigt at tiltage i stigende Forhold, en Vækst som Men
nesket kun i ringe Grad h a r formaaet at h æ m m e . -------
I Begyndelsen af det XVIII. Aarhund rede fik den da almindelige
Rotteart, den saakaldte »
sorte Rotte«
(Mus ra ttu s Linné) im id lertid en
uventet og frygtelig Modstander i sin Rival den »
indiske
« eller
alrune
Rotte«
(Mus decumanu s Pallas), der efterhaanden h a r fortrængt og ud
ryddet sin Forgænger og
i dens Sted udbredt sig over hele K loden!