![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0066.jpg)
1, Oktbr.
P O L I T I K E N
K j ø b e n h a v n s k T e a t e r 1 8 8 4 — 1 9 2 4 .
Aaret 1884 betegnede et « » - 1
VO F Ø V CT f O F V iU l d l e t .
punkt i næsten samtlige kjøbenhavnske
J
Teatres Liv:
Paa
Folketeatret
Direktørskifte:
Robert Watts
Periode afsluttedes, og
den sekstenaarige
Abrahamske
Periode
begyndte. Paa
Casino
afløste
August
Rasmussen
den drevne
Theodor An
dersen,
som overtog
Dagmarteatret.
Paa
Det kgl. Teater
indtog Kammer
herre
Fallesen
Chefsposten.
Folketeatret
i 84! Slet beliggende, i
en kedsommelig Afkrog af Byen, ved
Skidentorvet. Anseelse: en Slags Revy
teater. Abrahams’ Repertoire, i væsent
lig Grad Syngestykker og Operetter,
men ogsaa Holberg, Fru Heiberg, H.
C. Andersen, Goldschmidt og unge,
danske Forfattere: Esmann, Peter
Nansen, Edv. Brandes. Direktionen
bestandig paa Fallitens Rand. I 1900
overtager Dorph-Petersen Direktionen:
Palle Rosenkrantz, Sherlock Holmes,
Thummelumsen, Bergstrøm: Lyng-
gaard & Co.! — 1912 Johannes Nielsen
Direktør: Over Evne, Samson og Da-
lila. F ra 1912 E inar Christiansen, i
hvis senere Aar Teatrets Ansigt er
blegnet. Hr. Frische skal nu give det
Kulør igen. Man maa haabe, det lyk
kes i den Form, at Teatrets bedste
Traditioner genopfriskes. Glimrende
Skuespillere har dette Teater ejet:
Zinck, Julie Møller, Sophus Neumann,
Alb. Helsengreen, unge Reumert, Sig
rid og Jonna Neiiendam, for blot at
nævne nogle. Ypperlige Instruktører:
Herman Bang, Johannes Nielsen.
Mindeværdige Gæstespil: Anna Nor-
rie, Bjørn Bjørnson, Lugné Poe med
Suzanne Déprés, Mounet Sully, Sa
rah Bernhardt, Coquelin, Eleonore
Duse, Johanne Dybvad!— Folketeatret
har virkelig Traditioner, og Tradition
er baade Arv og — GældI
Em m a T hom sen .
Dagmarteatret
var i 84 „den ny
Scene“ i
Jernbanegade
(hør, hvor det
lyder af Stationsby!). .Men Theodor
Andersen vandt allerede i
86
sin afgø
rende Sejr med „Den tapre Landsol
dat“, én af de største Sukces’er i dansk
Teaterhistorie, hvorefter han klogeligt
trak sig tilbage som en rig Mand.
Kaos! Skuespillerne spiller paa De
lingf Endelig i 89 indledes den iiterære
Periode
af
Riis-Knudsen,
Mant-
zius, Julius Lehmann. F ra 90 til
97
fortsætter Riis-Knudsen som Enedi
rektør. Det er inden for de 40 Aar det
eneste kjøbenhavnske Direktorat, som
virkelig staar og vil blive staaende
som en „Epoke“ -*■< (man mene saa i
øvrigt hvad man vil om den af Riis-
Knudsen repræsenterede „Retning“) ~
den eneste hele, betingelsesløse Ind
sats af rene Idealer, forenet med øko
nomisk Offervilje og — NB. — økono
misk Kunnen. Ædelt, maaske lidt for
ædelt Repertoire, i et Plan, Skuespil
lerne ikke helt kunde naa, hvilket til
Gengæld medførte, at dette Privatte
ater blev en Art Skuespillers&ole: for
Emanuel Larsen, Augusta Blad, Niko
lai Neiiendam, Anna Larssen, Jacques
Wiehe. Ogsaa for Martinius Nielsen,
som i 97 overtog Direktionen, og tildels
fulgte Riis-Knudsens Linje med det
bedste Personale, noget kjøbenhavnsk
Privatteater nogen Sinde har haft: paa
én Gang Anna Larssen og Betty Nan
sen, Sophus Neumann og Peter Fjel-
strup, Adam og Johannes Poulsen.
Kjøbenhavn var endnu den Gang Lil
lekøbing, og Martinius naaede at blive
en „Figur“, vor Sir
Beerbohm.
Sær
ligt i den Periode (1902—05), hvor og
saa Casino ble.v underlagt hans Scep
ter, var hans sølvknappede Stok, hans
P e t e r à P o r t a s feeudte H jø r n e G am m e lto rv—b y g a d e f ø r 1900
og n u .
Slængkappe, hans høje Hat, hans Tax
ameterture fra Jernbanegade til Ama-
Jiegade Strøgkonditoriernes uudtøm-
P e t e r F je is t r u p som ung.
melige Samtalestof. Men at være Di
rektør, Instruktør og Skuespiller paa
to store Teatre, det var „over Evne“
paa en anden Maade. De to Scener blev
økonomisk undergravet, „De ’Otte“
brød ud. Saaret lægtes, men da Anna
Larssen forlod Teatrets Tempel til Ære
for Evangelieteltet, og Johannes og
Adam Poulsen gik til Det Kongelige,
var Sammenbrudet uundgaaeligt. En ny
Serie mere eller mindre holdningsløse
Provisorier fulgte: Oda Nielsen, Ghrist-
mas, Fritz Petersen, Herold og Lieb-
mann, „Scenekunstens Fremme“ (Jo
hannes Nielsen og Adam Poulsen, 1911
—14). I den gyldne Gullashtid 1914—
19 kom Hofman, som præsenterede
os for Shaw og Svend Gades Strind-
berg (Drømmespil, Advent), men el
lers ikke helt syntes at kende sin Be
søgelsestid. Endelig Rooses korte, men
energiske, kunstneriske Indsats (1919
—22) med Reumert og Bodil Ipsen i et
glimrende Repertoire. Og nu Hof
man paa ny, men i en yderst vanske
lig Tid.
Den roligste Tilværelse h ar vel
Det
ny Teater
ført, det, som alle kloge Ho
veder mente, var dødsdømt fra Starten
paa Grund af sin daarlige Beliggen
hed. Det aabnede under Lindstrøm
(1908—09) —?
„Dollarprinsessen“,
„Niels Peter Swane“, Reumert og Ca-
jus Bruun, — og siden har Direktør
Ivar Schmidt uafbrudt ledet det, ud fra
en vis Velvilje over for uindviklet
dansk Arbejde“, men i øvrigt efter e«
¿åbenhjertig, merkantil Plan.
Casinos
Historie er en Rocambole«
Roman for sig. Da August Rasmussen
i 84 overtog det efter Theodor Ander*
sen, var Teatret ribbet. Han forsøgt«
med „Féerier“, men Féerne har ikke
været gode eller ikke gode nok: Fallit.;
Opløsning. Personalet spiller paa De
ling. Et Lyn: Strindbergs „Faderen
Mange, korte Direktorater med stor,
men ugengældt Kærlighed til „det bre-*
de Publikum“, som aldrig forstaar Ko
ketteri. Robert Watt vilde prøve noget
Nyt („Kameliadamen“), og drog Gu
stav Esmann til. I 93 Betty Nanseus
Debut. 1 94 Krak, Deling, Avktion,—Ri-«
chard Schrøder fortsætter med Folke-»
komedier („De smaa Landstrygere“) til
1900. Abrahams og Edgar Høyer
springer til, Abrahams dør, og Edgar
Høyer, som sikkert vilde have draget
én Lanse for den ny Ungdom, maa op-*
give Kampen, allerede 1902. Martinius
danser paa slap Linje til 1905. F rits
Petersen fra „Sommerlyst“ lægger
smart ud („Den glade Enke“), men;
S e v e rin A b ra h am s .
skandaliseres
og dør
for egen Haand*
Panikstemning. Fjeldgaard leger Di-*
rektør i tre Sommermaaneder. Aaga
Garde skaber pludselig en kunstnerisk*
værdifuld Forestilling med Strindberg«
„Gildets Hemmelighed“. Men Intet sy**
nes at hjælpe. Det lysner alligevel: Ger«»
da Ghristophersen bliver vor førsta
kvindelige Teaterdirektør og klarer sig
gennem 1912—14 med Operetter. Hol-*
ger Rasmussen „skurker“ med forskel-*
D e t f o r s v u n d n e K j ø b e n h a v n . I I .
H e le det ny Ø ste rb ro h a r stam p e t sig op p a a R u in e r n e
af
nog le a f de mest id y llis k e K v a r t e r e r . K a lk b ræ n d e riv e je n «
som v ise s p a a o v en s ta a en d e B ille d e , v a r i F ir s e r n e et
af de
mest k a ra k t e ris t is k e «
Julie Møller«
Scala
var for Datidens Kjøbenhavn
et Etablissement, fjernere end Charlot-
tenlund Palmehave for os, en udenbys
om Sommeren (og
kun
om Sommeren,
for Publikum kunde ikke lokkes saa
langt uden for Lov og Ret om Vinto
ten), indtil Leopold Wundt i 1912
overtog det og døbte det om til
Alex-
andra-Teatret,
og det med August
Falcks Strindberg-Gæstespil første
Gang blev den literære Verden bevidst.
1 1914—15 prægedes det under Schned-
ler-Sørensenss Direktorat af Peter
Fjelstrups-Kunst, i de to følgende Aar
(Albrecht Schmidt-Wundt) af Clara
Pontoppidans („Eventyret“) og Mal
bergs („Forretning er Forretning“),
indtil den Dag i 1917, hvor F ru Betty
Nansen under et Gæstespil købte det
bort over sine Værtsfolks Hoveder, og
omdøbte det til
Betty Nansen-Teatret,
hvorved Kjøbenhavn fik sit første in
time Teater efter fransk Primadonna-
D e t f o r s v u n d n e K j ø b e n h a v n . I .
gam le , b e sk ed n e L y g te k ro p a a G ræ n se n a f N ø rre b ro og
Utterslev m a a tte fo rs v in d e son» F ø lg e a f B y e n s U d v id e lse og
S la n g e r up ban eu s Aa&u ing .
A nn a L a rs s e n .
de saadan, — der sker altid saa dej
ligt meget hos dem: Krak og Kriser!
— I Enkeltheder at genfortælle eller
genopleve alle disse søde Sindsbevæ
gelser gennem 40 Aar, vilde virke
trættende, og mindst tage ny 40 Aar,
da hver Kendsgerning maatte vendes
og drejes foran Misundelsens og Ha
dets, Skuespillerforgudelsens, Snob
beriets og Alverdens intrigante Aktø
rers, Direktørers, Juristers, Kritikeres,
Petitjournalisters, Bankmænds og Aa-
gerkarles Troldspejle. Men om man
blot drejer en Film af Direktør- og
Skuespillernavne, af Aarstal, Forfatte
re, Stykker og Roller forbi Hukommel
sen, saa giver den i sin Flimren det
allerbedste Indtryk af denne bevægede
Side af dansk Teaterhistorie.*)
*) Til dem, der ønsker at studere Em
net til Bunds,
anbefales Robert
Neiiendams Standard-Værker om Det
kgl. Teaters, Casinos og Folketeatrets
Historie og samme Forfatters mange
smaa Teatermonograiier.
D e t k o n g e lig e T e a t e r
i
E ft e r a a r s b e ly s n in g .
I
H jø r n e t
Set under Evighedens Synsvinkel er
dansk Teaters Udvikling gennem de
sidste 40 Aar vel nærmest at sammen-
Ølhalle, som efterhaanden blev „Kon
certsal“, Variété, Operette-Teater, ind
til Skaarup (og Wulff) i 1912 overtog
Direktionen og gjorde det til vort
Ca
sino de Paris,
vort kosmopolitiske
Show
med en særegen, raffineret At
mosfære af barok Humor,
dancing
giris
og
sing-song-boys,
Sarauwsk Vid
lanceret med Livas Humør, i en Duft
sky af Cotys Parfumer og et Flimmer
af excentriske Pragttoiletter.
Saadan har ogsaa
Frederiksberg
Morskabsteater
været underkastet en
besynderlig Forvandling: fra det lille,
ganske primitive Forlystelseslokale,
hvor Gerner og Frederik Jensen sang
S o p hu s A e u in a u u .
ligne med en beskeden Myrefarce paa
Spidsen af en Grannaal. Men for de
gode Indvaanere i det Lillekøbing,.
Kjøbenhavn,
var
i Firserne, har den i
Sandhed været imponerende. Firser
nes Kjøbenhavn var jo „inden for Vol
dene“: Betty Nansen-Teatret, Scala,
Det ny Teater, Fønix, Thalia, og hvad
de hedder allesammen, ja, selv Dag
marteatret — det er altsammen
„uden
. for Voldene“.
O la f og E m il P o u ls e n .
Direktricemønster. Det ér nu ube
stridt det Privatteater, der har det
R o b e rt W att.
kunstnerisk interess anteste Repertoire
og den tydeligste Linje.
Har Udviklingen saaledes været i
forbløffende Storstadsstil, saa har til
Gengæld den Interesse, hvormed vi alle
har fulgt hver enkelt Fase i den, be
varet en allerkæreste provinsiel Ka
rakter. Vi gode Folk her i vor Lippe-
Detmoldske Idyl kender jo kun virke
lige Verdensbegivenheder af daarlig
Omtale, og følger derfor med langt
større Interesse,
hvornaar
vor Næstes
Haar begynder at spalte i Spidsen. Te
aterfolk er herligt Stof for os, de har
Temperament eller i hvert Fald Tor
denmaskiner, der kan faa det til at ly-
K a r l M a n tz iu s .