![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0070.jpg)
1. Oktbr.
P O L I T IK E N
27
mest
con amore,
og selv om Honoraret
ikke ligefrem blev udbetalt i Smørrebrød og
Romtoddyer, saa var det hurtigt omsat i
saadanne Naturalier.
Men eksempelvis kan nævnes, at Carl
Wulffs Honorar for Revyen 1876,
Rejsen
til Mcianen,
den Revy, der slog Revyerne
fast i Kjøbenhavn, var 150 Kr. Vilhelm
Petersen var jo den Gang Morskabsteatreis
Direktør og beregnede sig ikke selv noget
Forfatterhonorar.
Endnu i 1884 var Forfatternes Hono
rar tilsammen kun nogle faa Hundrede
Kroner.
— r—; —*
Vilhelm Petersen har en Gang fortalt
mig en lille Historie, der pudsigt belyser
Revyforfatternes Forhold i de Tider.
Jeg giver Peter Vilh. Ordet:
Carl Wulff og jeg var blevet enige
om at mødes paa Skydebanen for at spise
Middag. Hvorledes det var gaaet til, véd
jeg ikke, men vi havde hver for sig faaet
den Opfattelse, at det var den anden, der
inviterede.
Jeg vidste, at Carl Wulff lige havde
faaet Gage paa Folketeatret. Og Carl
Wulff tænkte vel, at saadan en Teaterdi-
Vi spiste og drak Vin til Maden og
undrede os vel i vort stille Sind over den
Andens Flotheds Og vi lavede Brandere
og skrev op og forberedte saa smaat den
næste Revy. Først, da vi begyndte at, dis
kutere, om vi skulde have Kognak til Kaf
fen, anede vi Uraad og blev hede om Øre
ne, Da vi lagde vore Kassebeholdninger
sammen, saa vi, at de ikke yilde kunne
dække Regningen.
Jeg, der altid maatte Mare saadanne
Situationer, kaldte da paa Tjeneren og bad
ham hente et Bybud. Bybudet gav jeg i
Hemmelighed mit Ur og instruerede ham
om, at han skulde pantsætte Uret paa det
nærmeste Pantelaanerkontor, lægge Pen
gene i en Konvolut og overrække mig den
ne med Repliken: »Her er Svar paa det
Brev fra Herrenl“
Bybudet udførte Ordren hurtigt og rig
tigt, Jeg betalte ham og affærdigede ham,
fik ubemærket transporteret Pengene fra
Konvoluten over i Portemonnæen og kald
te saa med en stor Mine paa Tjeneren
og bad om Regningen.
Medens jeg var i Færd med kritisk at
gennemgaa Regningen, kom Bybudet plud-
selig atter til Syne og sagde med høj
i Røst:
'i
v
w '
1
— Undskyld, jeg glemte at sige, at jeg’
satte Uret paa Navnet Peddersenl
Jeg behøver vel ikke at sige, at hele
min Værdighed gik fløjten, navnlig da
Carl Wulff slog et mægtigt Skvalder-
grin op.
” ,
Saaledes var altsaa Revyforfatternes
Forhold den Gang. Det kan vel ogsaa
hænde for en Revyforfatter i Dag, at han
ikke har Penge til at betale sin Middag
med. Men Vilhelm Petersens lille Histo
rie maa ses i den Sammenhæng, at Re
vyforfatternes Indtægter dan Gang ikke
var større end, at de ikke regnede med dem
i deres Budget, men som oftest enedes om
at spise deres Maanedsafregning op i en
god, lille Middag, som denne her paa Sky
debanen.
Senere steg jo Revyforfatternes Ind
tægter betydeligt. Eksempelvis kan anfø
res, at Henriques og Melbye paa Revyen
Kjøbenhavn N,
i 1892 tjente 5000 Kroner
tilsammen.
Men der var dog langt igen til de høje
Honorarer, som Nutiden kender. Hvad en
Revy som Scalarevyen 1924,
Regnbuen,
har indspillet, og hvad den har givet sine
Forfattere, kan ikke siges endnu. Men den
p a a S c a la .
kommer vel op paa Siden af Rekordrevyea
for et Par Aar siden, Million-Revyen, som
den kaldes mellem Revyforfatterne, fordi
den indspillede mere end en Million Kro*
ner, Den gav sine Forfattere og Konw
ponister over 100,000 Kroner til Deling,
N u tid e n s „ P e t e r V ilh .“.
Spørgsmaalet om, hvorvidt Revyerne
1924 kan staa Maal med Revyen 1884,
kaa
sået ikke besvares, fordi disse to Ting &1«
deles ikke kan sammenlignes.
At Revyen 84 gik hundrede Gange, va*
bemærkelsesværdigt for den Tid. Men d3t
skyldtes for det første den før nævnte
Omstændighed, at Revyen stadig blev for
nyet, saaledes at den til Slutning næsten
ikke var til at kende igen. Og for det an
det skyldtes det mærkværdigvis ogsaa det
te, at Kjøbenhavn den Gang var langt min
dre end nu. Til Gengæld var Byen meget
flinkere til at gaa i Teatret. Det var hoved
sagelig de samme Mennesker, der saå Re
vyen samtlige hundrede Gange. Ja, der
var ligefrem en hel Klike, som var Stam
gæster. Og selv almindelige Menneskei
maatte se Revyen flere Gange.
I 1924 har Kjøbenhavnerne nok af et
se Revyen én Gang. De store Revyer'
t t
tydeligvis skrevet for Fremmede og base*i
ret paa Turistbesøget. Det oprindelige Rø*
vybegreb »vore egne Vinneverrer“ har in
gen Plads i Storbyen.
Revyen som saadan er egentlig afdød,
uden at vi har lagt Mærke til det. Den er
gaaet ind som Led i de store Udstyrs*
feerier, i Farver, Folkekomedier, Operet
ter og Vaudeviller, men den eksisterer ikks
mere som selvstændig Kunstart
Det er ikke Revyforfatternes Skyld. Det
er Udviklingens, Ogsaa paa dette liil*
Omraade kan man maale, hvilken mægtig
Forandring Kjøbenhavn er gennemgaaet
fra 1884 til 1924,
'Axel Breidahi,
rektør altid havde Penge paa Lommen.
S c e n e r i f r a M illio n -R e v y e n „R e srnb u en “
J t e in r . J e s s e n
Farveri
&kem.Tøjiensninø
H o v e d a f d : S l o l 5 ( j a d e 3 . T l f N o r a . 6 6 1 .
FilidJ; I s f e d q e v d e 6 7 . T i t V 5 4 6 9 x .
F å b p i k o g l n d l :
D rø n s hø js h o lm s A l l é 4 5 .T lLB e lk% .
ç fin e s é t V d fø p e tse , (
9
/e y . P p e fn tn a ~
V ilh e lm P e te rse n , da h a n som
2 1 -a a riff s k r e v s in fø rs te
R e v y .
I det desværre forlængst afdøde Tids
skrift „Dania“ har Professor Karl Larsen
i en Afhandling om Billardspillets Ter
minologi anført Udtrykket »en Wulffer“
som Betegnelsen for et meget slet bereg
net Stød, som desuagtet faar en god Virk
ning (et „tykt Svin“, som det hedder i Bil
lardargot).
Den, der skriver disse Linjer, erindrer
endnu saa sent som i Slutningen af Halv
femserne at have hørt Udtrykket „en
Wulff’er“ anvendt i Revyforfatterkrese som
Betegnelse for en Slumpe-Vits, en hasarde
ret Brander, et Ordspil, der er fremkaldt
under et Ordskifte og turneret med Ly
nets Hastighed.
I et saadant Brandmageri var Carl
Wulff en Mester. Det var „Svin“ det
meste. Og de Fleste stod sig ved at blive
4
{lemt med det samme. Men der var ogsaa
Den
fjerde, jeg
har Tcend^
var medicinsk Student,
ej ung og ej gammél,
men der var i ham Smekt.
Forleden mødte han
en Zulukaffertnand,
og da han straks blev
son
sieg han løs.
Og mens han stod og gav
den
anden
KUn,
saa sale han:
„
Ach du Reber Augustin!
ej dine brændte Bønne ' hjælpe
fcOf
for nu ska' du s’gu ha' Dada!
Visen gjorde som sagt mægtig Lykke
og blev sunget bele Landet over.
Og den Gang havde man endda ingen
Grammofoner til at sprede den. Skønt jeg
i 84 kun var otte Aar gammel, husker jeg
endnu tydeligt, at bele Randere sang den.
Og dens Ry holdt sig i adskillige Aar.
— Hvorledes var nu Revyforfatternes
Forhold og Indtægter i disse Tider? Ja,
de allerførste Revyer blev jo skrevet nær-,
tes nogle Brandere, som vakte Latter. Da
vi den paafølgende Aften
gik.ogspillede
Billard, faldt Talen paa Stykket, og Wulff
sagde: „Lad os lave en Revyl* Som sagt,
saa gjort. Vi spillede Billard hver For
middag, og naar vi midt i Partiet fik et
Indfald, nedskrev vi det paa en Lap Pa
pir. Saaledes kom den første Revy til Ver
den“.
Hertil maa bemærkes, at Carl Wulff
var en lige saa lidenskabelig som slet Bil
lardspiller.
virkelig holdbare Vittigheder imellem. Og
det var den økonomiske og ordentlige Vil
helm Petersen, der skrev dem op, sleb
dem til, indfattede dem og fik dem til at
brillere i Revyerne.
Da Poul Marcussen kom til, tog han
sig særlig af Viserne, navnlig „Skønsan
gene“. Men i øvrigt var Samarbejdet mel
lem Forfatterne den- Gang af en ganske
anderledes intim Art end nu. Det var
saa at sige næsten umuligt bag efter at
skille Revyen ad og sige: „det har den
lavet, og det har har den lavet!“
Det meste af Replikskiftet og den nød-
tørftigé Handling fødtes i Samtaler, og
mange af Viserne blev skrevet i Fælles
skab/ Meget blev først til paa Prøverne,
ja, paa selve Generalprøven. Og fra Aften
til Aften undergik Revyen en stadig For
andring, idet der kom nye Morsomheder
til, og der blev indlagt nye Vers.
Saaledes fandtes det ovennævnte Vers
om Augustin Gamél ikke oprindelig i Re
vyen 84, ja, det findes ikke en Gang i den
trykte Udgave af Sangene, men blev først
indlagt senere. Som en Kuriositet kan an
føres, at Elisabeth Christensen oprindelig
havde sunget Visen eller rettere sagt Melo
dien paa Folketeatret i „Skodsborg—Ved
bæk—Kjøbenhavn“ under Titlen „MjUtært
Sværmeri“, Melodien, der er
Olivier
Métra, gjorde saa mægtig Lykke, at For
fatterne saå deres Regning ved at lade Lis
beth synge den i Revyen med en ny Tekst
„Adaminés Kjærester“.
Som en Prøve paa, med hvilken Omhu
Visedigterne den Gang beflittede sig paa
at alludere til og vitse paa Emnet hele
Verset igennem, fortjener det nævnte .Vers
at anføres i sin Helhed:
KØBENHAVNS
F A JA N C E F A B R IK
1 9 2 4
P R O D U C E R E D E i 1 9 2 3
1 .2 0 0 0 0 0 Sik.
KØB ENHAVN S
F A J A N C E F A B R I K
. DANMARK
. • V A R S MÆ .RK6*
•VARE MÆRKE-
K Ø B E N H A V N
I P A R I S E S S S S E S S R L O N D O N
P A A F U G L
K U N S T
T R A N Q U È B A B
SERVICER
FATANCE
SERVICER