![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0096.png)
BOKOMTALER
elevene opparbeider et metaperspektiv
og felles språk om fenomenet. Hun gir
eksempler på markører som viser når
lytting faktisk skjer, og hvordan disse
markørene også kan bidra når man setter
vurderingskriterier og læringsmål.
101 måter
Bokas andre hoveddel består natur-
lig nok av
101 måter å fremme muntlige
ferdigheter på
, der treningsopplegg for
muntlig ferdighet blir presentert. Hver
treningsmåte blir introdusert med ut-
fyllende forklaringer og teoriforankring,
både i fagstoff belyst i artiklene foran
og annen relevant teori. Hvert oppslag
avsluttes med ett eller flere konkrete
forslag til passende treningsoppgaver.
De 101 oppleggene er mangfoldige og
presenterer blant annet varianter av
rollespill, fortelling, samtale og muntlig
fremføring. Her kan nevnes oppslag 15,
som dreier seg om «lesespill». I korthet
dreier øvelsen seg om ulike stemmer,
eller roller, som reflekterer over samme
situasjon med ulike perspektiver. Lese-
spillet kan være utgangspunkt for for-
skjellige typer muntlig arbeid slik som
samtale, teater og fortelling. Oppslag
42 handler om å ta utgangspunkt i en
konkret gjenstand og hvordan denne kan
gjøres om til en muntlig fortelling.
Et godt verktøy for læreren
Muntlige aktiviteter stiller ofte store krav
til elever; de blir stresset, glemmer og får
ikke frem det de vil. Noen er så nervøse
at man kan snakke om taleangst, derfor
er det fint at denne boka også vier plass
til arbeid med klassemiljøet (oppslag
1–10) og hvordan man kan hanskes med
nervøsitet (oppslag 74).
101 måter å fremme muntlige ferdig-
heter på
er en variert bok der teori og
praktiske øvelser utfyller hverandre.
Muntlighet er et stort fagfelt som spen-
ner fra lytting via høylesing og samtale
til egenproduksjon av ulike muntlige
tekster. Her får hele feltet plass, uten at
noen sjangrer eller områder dominerer.
Boken tilbyr lærere konkrete verktøy som
er solid forankret i teori, læreplanverk og
praktisk erfaring; verktøy vi kan bruke
både når vi arbeider med, og underviser
i, muntlige ferdigheter. En viktig bok.
Pedagogikk på barnas
premisser
Immanuel Kant
Om pedagogikk
Thorleif Dahls kulturbibliotek/
H. Aschehoug & Co
147 sider
av
einar
sundsdal
førsteamanuensis
i allmenn didaktikk
,
ntnu
For første gang
foreligger Imma-
nuel Kants
Om
pedagogikk
i norsk
oversettelse. Det er
en begivenhet og
en berikelse for den
norske pedagogiske
samtalen.
De siste tiårene har det vært en
økende pedagogisk interesse for filoso-
fen Immanuel Kant (1724 – 1804). Vi kan
spørre oss, hvorfor det? Hva kan en bok
om oppdragelse og dannelse – skrevet av
en barnløs og verdensfjern filosof og pu-
blisert første gang i 1803 – si oss i dag?
Thorleif Dahls kulturbibliotek, som står
bak utgivelsen, har nok også tenkt denne
tanken. I alle fall har de utstyrt boken
med et betydelig forord fra oversetter
Bjarne Holm, i tillegg til et langt innle-
dende essay fra Lars Løvlie og et etterord
av Svein Østerud. Løvlie og Østerud er
begge tidligere professorer i pedago-
gikk ved Universitetet i Oslo. Disse tre
tekststykkene gjør en overbevisende
jobb både når det gjelder presentasjon
og aktualisering av Kants pedagogiske
og filosofiske tenkning.
Innledningen legger vekt på at Kants
tekst inviterer til dialog om oppdragel-
sens grunnlag og metode, men uten selv
å gi noen fasit. Slik stiller den krav til
leserens refleksjon og dømmekraft mer
enn å gi klare anvisninger for handling.
Det understreker at bokens aktualitet
finnes i de pedagogiske ideer som dis-
kuteres snarere enn i de didaktiske og
metodiske forslagene som finnes. Jeg
vil særlig trekke frem tre ideer eller
problemstillinger jeg anser relevante
for dagens pedagogiske diskusjoner:
barndommens egenverdi, det pedago-
giske paradoks og forholdet mellom lek
og dannelse.
Barndommens egenverdi
Kant var svært inspirert og påvirket av
Jean-Jacques Rousseau. Det fortelles at
lesningen av Rousseaus bok
Emile – eller
Om oppdragelse
fikk Kant til å avbryte sin
faste daglige spasertur i flere dager. Selv
om det er store forskjeller mellom Rous-
seau og Kant, både biografisk og filoso-
fisk, deler de oppfatningen om barndom-
mens egenverdi og viser vilje til å få frem
barnets perspektiv i deres refleksjoner
over oppdragelse, dannelse og undervis-
ning. Holm beskriver det som utkast til
en
pedagogikk på barnas premisser
. For
Rousseau handler dette om å respektere
barndommen, i den forstand at den voks-
ne ikke skal ha som mål å skynde barna
gjennom barndommen. Det vil være en
forhastet pedagogikk og medføre ulyk-
kelige barn: «Dere uroes over å se barnet
tilbringe sine første år uten å gjøre noe.
Men er det å leve lykkelig det samme som
å ikke gjøre noe? Er det å hoppe, springe,
leke hele dagen å gjøre ingenting? Aldri i
sitt liv er barnet så beskjeftiget som da.»
Rousseau minner oss om å la barndom-
men ta den tiden den trenger, slik at vi
ikke «forhastet dømmer barn!» Særlig
varsomhet må gjelde overfor barn som
96
Bedre Skole nr. 2
■
2017– 29. årgang