![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0093.jpg)
Ord og uttrykk som
kulturarv
Håkon Lutdal
Med ordet i sin makt
Kolofon
621 sider
av
roar ulvestad
lærar og
tillitsvalt
I essayet «Deltakar
og tilskodar» skriv
Hans Skjervheim:
Ein av dei vikti-
gaste skilnadane
mellom menneske
og dyr er at men-
nesket har språk.
Det som sosiolo-
gane kallar samhandling mellom menneske
– uttrykket er meir å ta som ei overskrift
over eit innfløkt emne enn som eit omgrep
– går i stor mun for seg i språket. Det er i
tale og skrifte vi kjem i kontakt med andre,
møter andre til dagleg og i høgtidelege
situasjoner. Våre konstateringer av fakta
fester vi i språklege formuleringar, like eins
våre vurderingar, rettleidingar og påbod. Det
er språket som gjer at vi har ei sams verd;
forstår vi ikkje språket til kvarandre, lever
vi i kvar vår verd, utan anna enn overfladisk
kontakt.
Det er mange kjelder til det å misforstå
kvarandre, tolkande og mistolkande dyr
som vi er. Ei av mange blindsoner er
den som har med etablerte metaforar,
idiomatiske uttrykk og reine munnhell å
gjere. I eit feltarbeid eg sjølv gjennom-
førte i skulen, vart eg overraska over kor
liten kjennskap ungdom hadde til uttrykk
eg sjølv tok for gitt som eit forholdsvis
stabilt fellesgods.
Vi har hatt ein glødande debatt om
kulturkanon i media, og om kva som er
verd å ta frå kulturarven og eksponere
elevar for i skulen. Då er det gjerne dei
store litterære produkta vi kiver om å
rangere. Engasjementet rundt kulturka-
non har å gjere med korleis vi tek vare
på og utviklar ei felles referanseramme,
der nye kull av elevar får utvikla den
kunnskapsbasen dei treng for å orientere
seg i ungdoms- og vaksenverda. Språk er
ein kulturberar, og språkbruk er og blir
kulturell aktivitet.
Ord og uttrykk som «å drite på dra-
get», «en uriaspost», «ugler i mosen»,
«rette baker for smed», «smør på flesk»
og «ulv ulv» har ein historisk og kultu-
rell bakgrunn, meininga til dei einskilde
uttrykka gir seg ikkje av seg sjølv. I eit
innlegg om nyleg avdøde Hans Rosling
brukte ein skribent med elles strålande
skrivekunne uttrykket «kamp mot vind-
møller» på heilt feil måte. Det viser oss
at den språklege kulturarven bleiknar
om vi som arbeider med språk ikkje står
aktivt på med folkeopplysing. Då treng vi
reiskap. Eit strålande reiskap til å danne
seg ei viss oversikt over dette feltet, kom
ut i 2. utgåve i 2016.
Det er boka
Med ordet i sin makt
av
Håkon Lutdal, der han har samla «10000
stående uttrykk, faste fraser, ord og ven-
dinger.» Dette er ei gullgruve for alle som
arbeider med eller har interesse for språk.
Det er ei rekke ulike retningar innanfor
metafor- og idiomforsking, noko som til
saman gjev ei både stor og uoversiktleg
masse av tilnærmingar. Forfattaren har
gått for ei enkel tilnærming til det teore-
tiske, noko som senkar lista for bruken av
boka, gjer den meir tilgjengeleg for fleire
lesarar.
Dette er eit både fascinerande og
informativt oppslagsverk, der kanskje
særleg norsklærarar vil finne ein god
ressursbank for undervisninga si. Faste
uttrykk er ei av dei særlege utfordringane
for urøynde språkbrukarar og tospråklege
elevar. Det å utforske dette feltet saman
med elevar er utruleg spanande, og min-
ner oss alle om at språk ikkje berre er ein
enkelt kode, men ein vid og mangfaldig
kultur, full av fortolkingar, misforståingar
og sprelske grep. Det å gå i djupna på en-
keltord og uttrykk er spanande for både
elevar og lærarar.
Historien om et
pedagogisk alternativ
Anne-Mette Stabel
Hva skal vi med skole?
Steinerskolens historie i Norge
1926–2016
Pax Forlag
334 sider
av marte øgar
rastad
lektor
Anne Mette Sta-
bel, førsteamanu-
ensis ved Rudolf
Steinerhøyskolen,
har skrevet en
innholdsrik bok
om steinerskolens
historie. Hensikten
med boka kommer
godt fram i forordet: den er ment å gi et
bilde av hva steinerskolen har villet med
skole, og hvordan den har arbeidet for å
realisere visjonene sine. Videre er den
ment som et bidrag både i steinerskolens
interne diskusjon, og i den generelle debat-
ten om hva vi som samfunn ønsker med
skole. For sånne som meg selv, som ikke
har noen erfaringer med steinerskolen
fra før, gir boka et rikt og nyansert bilde
av steinerpedagogikken. Samtidig mener
jeg Stabel realiserer målet om å bidra i
en mer generell debatt omkring skole og
undervisning. I alle fall slår det meg at
fremstillingen av den motkulturen steiner-
skolen representerer, tvinger fram en del
pedagogiske og verdimessige refleksjoner i
meg som leser. Spørsmål omring hva slags
menneskesyn undervisningen bør bygges
på, hvordan man motiveres til å lære, og
BOKOMTALER
93
Bedre Skole nr. 2
■
2017 – 29. årgang