![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0101.jpg)
89
almen stod bladløse, og sete herfra tog de koralrøde
rønnebær på træerne pa langelinje sig prægtigt ud mod
den blå sø. Her talte den høje, smukke Englænder
inde en dag om, hvor hun længtes efter sin mand, der
var i Sverige. Jeg så tåre r i hendes øjne: „o my Hen-
derson, my Henderson!“ råbte hun og vred sine hænder.
I s k o v e n var vi af og til, når det tegnede til godt
vejr og „herr solskin“ på faders fugtighedsmåler havde
jag et „madam regn“ ind i huset. Vi var der enten med
vore forældre, i Frederiksdal, på Dyrehavsbakken, eller'
med pigerne, som havde venner der ude. Navnligt mindes
jeg en tu r, da jeg endnu var meget ungdommelig. Marie
og en anden pige, der tjænte hos bryggerens i Snare
gade, skulde ud og se til væveren i Utterslev, På hjem
vejen blev jeg træ t, men de lagde hænderne sammen,
dannede en bærestol, som de pyntede med løv, og bar
mig hjem : „hurra, hu rra for den lille Frederik!“ Det
var en rigtig morsom tur!
I det hele virkede skovlivet på mig: ensomheden,
det grønne, dæmpede lys mellem træerne, de summende
insekter, fuglenes søde sang, køernes bøgen, den under
lige dumpe klang det havde, når man i frastand hørte
et par folk tale eller en hund gø. Jeg kunde naturligvis
den gang ikke skille de enkelte indtryk fra hinanden,
så alt løb sammen i ét, men Romantiker var jeg længe
inden jeg hørte det navn nævne. Når om aftenen vognen
ho ld t forspændt og skulde køre vor nabo, en grosserer,
ud til lyststedet i Ordrup, kunde en hel række skov
billeder glide fræm for mig.
Nu kunde jeg da også have mere gavn af vore
r e j s e r til Fyn og Sønderjylland. Det var endnu rejse
idyllens tid. Måske tallet på dem fra provinserne, der
havde været i København, den gang ikke var større, end
det nu er på dem, som har været i Berlin og Paris.
Hvert øjeblik så man et avertissement i adresavisen:
„rejseselskab ønskes til Roskilde“, og farten med de