![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0572.jpg)
182
på, at det ikke vilde tvinge en mand til tilsyneladende
a t påtage sig ansvar for noget, der lige fræm stred mod
hans overbevisning.
Det blev et varm t ordskifte, og til sidst m åtte de
andre professorer finde sig i en af mig foreslået usæd
vanlig form for min underskrift som dekanus, hvoraf
andragerne le t kunde skønne sagens virkelige sammen
hæng. P å den måde undgik de spørgsmålets forelæggelse
for m inisteriet. Men jeg m åtte høre hårde ord, Clausen
sluttede med: „det næste sk rid t vil vel da blive, a t vi
to skrive mod hinanden i dagbladene!“
Studenternes misnøje blev naturligvis ikke mindre
ved den irettesæ ttende skrivelse, og kravene nåede om
sider ind på rigsdagen. F ø rst da f a s t e s e n s o r e r ind
førtes ved teologisk eksamen, har klagerne foreløbigt
hø rt op.
Jo mere det stade, jeg med Grundtvig ha r tag et i
d å b s p a g t e n , ideligt var genstand for angreb, des nød
vendigere for mig blev en teologisk hævdelse af det.
Jeg sagde da til mig selv og til and re: troen finder sin
hvile i et troskrav (trospostulat), der ikke lader sig
godtgøre ad fornuftens vej, men alligevel stå r urokke
ligt fast for den troende. Den kræver næmlig en højeste
myndighed, som den uden vilkår kan underkaste sig;
for nogle er det nu paven, for andre skriften, for andre
den apostolske tro , for andre Helligåndens vidnesbyrd.
Paven kan vi her lade ude af syne. Skriften, hæv
det af de fleste P ro testan ter som højeste myndighed, er
den evige bog, en åbenbarelse fra Gud, som gør vis til
salighed og er kirken uundværlig. Men den er en bog,
kan altså ikke i egenlig forstand tale til os, og den er
tilmed en stor bog i tungemål, som kun lærde teologer
kan tolke; vitterligt nok har de tydet den på mange
forskellige måder.
Der må derfor kunne påvises en
anden myndighed, som ikke trænger til læ rd teologi,
derimod fyndigt og levende i fuld virkelighed taler til