![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0064.jpg)
F
hed. Og hvor mange Gange i Ens Liv tilbyder den
re n e Nydelse sig? — En Elev af Aristippos kom da
ogsaa til det Resultat, at hele Livet var elendigt: Selv
mord den eneste rette filosofiske Ende paa det Hele.
Aristippos’ Lære blev som bekendt modificeret af E p i
k u r o s : Det kom an paa, sagde han, i alle Livets Fo r
hold at føle sig glad og tilfreds; derfor skulde man
stræbe efter at svække sin Modtagelighed for ubehage
lige Følelser. Men at denne Stræben til sidst maa
føre til Følelsesløshed eller ligeglad Dorskhed, er ikke
vanskeligt at indsé*). —
Denne Filosofi, der, hvis den skal gennemføres,
fuldstændig deklasserer Mennesket, vilde ikke være til
Besvær, om den ikke i Grunden hyldedes af den store
Hob, «den fine» saa vel som «den gemene». Hos
Oldtidsgrækerne fremtræder den naivt og er, som Alt,
hvad dette Folk har formet, ikke uden en vis Ynde;
men siden Kristendommen er indtraadt i Verden, er
den forargelig og til en vis Grad uforsvarlig. Dog, jo
mere den kristelige Idealisme maa vige for en modsat
Tidsaand, des mere vil Materialismen blive Modefilosofi,
og Folk, som de nu en Gang ere flest, vil uden Und
seelse (ja vel endog med plebejisk Frækhed) vedkende
sig den. Man véd, hvilket Tyranni Moden udøver
selv over bedre Naturer: hvor de trænges og skræmmes
af den Retning, i hvilken den brede Flom skyder sig
frem. Saaledes gik det Mynster. Skønt den religiøse
Følelse aldrig uddøde i hans Bryst, var der dog Peri
oder i Tiden hen imod Aarhundredskiftet, hvor han
følte sig hildet «i fortærende Tvivl og m a t e r i a l i s t i s k e
Anskuelser. Hans hele Inderste oprørte sig derimod;
men hans Forstand kunde ikke afvise dem.» Fo r
gæves tog han sin Tilflugt til sin Universitetslærdom, til
46
*) Jvnfr. Prof. Axel N yblæ us’ fortræffelige Afhdlg. om Materia
lism en i hans « R e l i g i o n s f i l o s o f i s k a U p p s a t s e r .» Lund 1870.