![Show Menu](styles/mobile-menu.png)
![Page Background](./../common/page-substrates/page0482.jpg)
474
uendelig Meget for saa Mange i Slægten, og
især da for Fr ede r i k . Han tænkte med Tak
nemmelighed tilbage paa den Tid, da dette Hjem
aabnede sig saa kjærlig for ham, og om end
Onkel N i c o l a j og han ikke havde staaet
hinanden saa forstaaende nær, havde de dog
holdt af hinanden, og Fr e d e r i k havde altid
maattet paaskjønne hvad Bi æde l med kjærlig
Opofrelse havde været for ham i hans Barndom
og Ungdom.
Min Broder S o f u s , som i mange Aar havde
været Fr e d e r i k en kjær og dyrebar Ven, blev
i Januar forlovet med A n t o n i e Ch r i s t i ans e n ,
og F r e d e r i k glædede sig inderlig over det Valg,
S o f u s havde gjort. Da deres Bryllup allerede
blev bestemt til i Maj, skrev F r e d e r i k , foruden
en smuk Bryllupssang paa S o f u s ’ s Yndlings-
melodi „Ved Vintertid“ , ogsaa et andet lille Digt,
som han bad S o f u s paa Bryllupsdagen efter
Bordet læse op for sin Brud som skrevet af ham
selv. An t o n i e s Hjem var i Assens, og hun
havde af min lille Brodersøn, Carl , faaet Navnet
„Frøken T o n e “ . Digtet lød saaledes:
E f t e r V i e l s e n .
Jeg trolig har søgt i den dejligste Zone;
Din Lige dog ikke jeg fandt, Frøken T o n e !